Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Poprvé?- Ano.
Dobrá.
- Odněkud vás znám.- Jo, už jsem tu byl.
Jak se vede?
Dneska to bude zajímavé.
- Dobrý den. Cheryl?- Ano.
- Jak se vede?- Dobře.
- Připravená na miminko?- To doufám.
- Jmenuje se „Bryce“?- Bryce Dallas.
Vítej na světě, Bryce.
Bryce.
- Ahoj, Bryce.- Bryce.
Tati?
- Není to super?- Je to fakt super.
- Ty fotíš?- Jo. Proč ne?
- Jsi hrdý, tati?- Rozhodně. Neustále.
Tohle je odměna všech tátů.
- Fajn. Jo, Tátové.- Tátové.
- Očividně jím jste taky.- To jsem.
Dobře. Super.
- Takže se budu ptát.- Fajn.
OTEC 2 DĚTÍ
Dokončete tuto větu: Otec je...
Kdo ví?
Pokud jsem já expert,má tenhle projekt obrovský problém.
Doufám, že sem přijde i někdo povolanější.
Vím, že mám děti. Vím, že jsou čtyři.
OTEC 4 DĚTÍ
Sedmadvacetiletá dcera jménem...Nezačali jsme zrovna dobře.
Jste nachlazený a zníte takhle?
Mám pocit, že je můj hlas mužnější.
- Jo. To je perfektní.- Zním drsně.
OTEC 2 DĚTÍ
- Díky, že tu můžu být.- Děláte si legraci?
- Paráda, že tu jsem.- Mám radost.
Kenane, můžete maličko ustoupit?
OTEC 2 DĚTÍ
- Jo, nejsem na značce.- Paráda.
OTEC 1 DÍTĚTE
Kolik lidí... Kolik tátů zpovídáte?
Mé dětství, jistě.
V Západní Filadelfii jsem vyrůstal.
OTEC 3 DĚTÍ
Na dětských hřištích si hrál.
OTEC 1 DÍTĚTE
Mám jít po Willu Smithovi? To ne.Panebože, teď na to budu pořád myslet.
- Stačí přirozený postoj.- Takhle?
Takhle stojím uvolněně... Rozumíme si.
OTEC 2 DĚTÍ
Otec je... Páni.
OTEC 2 DĚTÍ
Měl bych znát odpověď?Je divné, že ji neznám?
Role moderního otce,
- to, čím teď tátové jsou...- Jo.
- ...není definované.- Vůbec ne.
Tátové jsou společností upozadění.
Čím dřív se to vnímání změní, tím lépe.
Propána, tak tady máme holčičku.
Můj bratr, nejmladší ze čtyř dětí,bude mít prvního potomka.
Panebože.
Můžu se zeptat já? Co vás k tomuhle vede?
Chci zjistit víc o tom,jaké to je být otcem,
a oslavovat všechny skvělé táty.
Myslím, že být otcem je veliceproměnlivá záležitost. Zvlášť dnes.
Nejsem... Nejsou žádná pravidla.
Je to všechno současně. Je toho spousta.
Panebože, je to magická a děsivá věc.
Ne, pojďme to vše probrat,ať to dělá víc lidí a zlepší se v tom.
Panebože.
Spinkat, spinkat, teď jdeme...
Tak velmi zjednodušeně, kdo je otec?
Hrdina?
Řekl jsem to jako první,protože vzhlížím ke svému tátovi.
Když to udělám správně,budu hrdina i já pro ně.
TÁTOVÉ
GLEN HENRYSAN DIEGO, KALIFORNIE
Jak to bylo?
Boty, boty, kdepak jste?
Kruci, pletu to.
Vstávám a je nádherný den
Boty, boty, kdepak jste?
Boty, boty, kdepak jste? Boty...
Role otce se hodně změnila.
Přesunuli jsme se od zajištění obživy,
přítomnosti na dovolené, umravňování...
Anayo, uklidíš prosím na stole?
- Podáš kelímek?- Kelímek?
Jo, podej ho.
...k tomu, že jsme plně zapojení.
A vypadáme jako pitomci, když ne.
Ukliďte hračičky, kluci a holčičky
Do krabic je dejte, na nic se neptejte
Ukliďte hračičky, kluci a holčičky...
Mám pocit, že otcovstvíze mě udělalo muže, kterým jsem teď.
Přineste nádobí z toho stolu
- Tati.- Děkuji.
Rychleji. Musíš být rychlejší.
To je ono!
Ukliďte hračičky, kluci a holčičky
Do krabic je dejte, na nic se neptejte
Podívej, tamhle je nádobí.
Dobrá práce, kámo.
Děti mě naučily na nic si nehráta být upřímný sám k sobě.
Co máme k obědu?
Otcovství mě kompletně změnilo.
Dřív jsem pracoval tady.Skládal jsem trička,
dával zboží do regálůa pomáhal prodavačům.
Pak jsem začal prodávat i já.
To bylo drsné.
Moji ženu štvalo,že dělám práci, kterou nemám rád.
Nevím, proč jsem řekla, co jsem řekla...
...ale řekla jsem to.
Co kdybys zůstal doma s dětmi?
Schovávám se v kuchyni,
protože sem děti nesmějí.
Je tam?
Rozhodně jsem podcenil situaci.
Rozpoutalo se peklo.
Explozivní průjmy.Hovínka na zádech, ve vlasech.
KADIL?
Jo, kadil.
Hovínko tady i tamhle.Nebaví vás to. Pořád cítíte hovínka.
- Děláš si srandu? Kde je zásyp?- Nevím.
Co je to za puch?
Páchne to jako moč.
Dobře, všechno bude v pořádku.
- Musíš na záchod, chlapče.- Ne.
- Jé!- Ne!
- Myslel jsem, že to bude snadné.- Utři mi zadek.
Tati, utři mi zadek.
Utři mi zadek.
Naprosto jsem selhal.
Snažím se vymyslet, jak zůstat...
Chtěl jsem být dobrý otec.
...trpělivý.
Ale nevěděl jsem, jak to udělat.Neznal jsem žádné mámy v domácnosti
ani táty v domácnosti, měl jsem pocit...Připadal jsem si jako úplná nula.
Pamatuji si,že jsem brečel tamhle na záchodě.
A pak slyšíte děti,jak buší na dveře. „Tati!“
Říkal jsem si: „Tak tohle asi nepřežiju,
potřebuju, aby mě někdo povzbudil.“Jako vážně.
Někteří jste tu noví.Jmenuji se Beleaf a jsem otec...
Nejdřív jsem prostě vzal kamerua začal mluvit.
Pak jsem netočil sebe,ale začal jsem točit děti.
Tohle jsou mé děti, mé čokoládičky.
- Řekni: „Ahoj.“- Ahoj.
Řekni: „Ahoj.“
Chtěl jsem ukázat, co jako otec zažívám.
To si děláš srandu?
- Neměl jsem je nechat venku.- Jo.
- Ale ty jsi na ně neměl sahat.- Jo.
- A dobře to víš.- Jo.
Lidi, můžu říct,že tohle člověk nevymyslí.
Nechal jsem tašky tady. Riah šel k nim.
Zkontroloval jsem Thea, byl na záchodě.
- Ahoj.- A Uriah udělal tohle.
Mohl vzít naprosto cokoli,ale on si vzal vejce.
- To není fajn. Je to zlé.- Je to zlé?
- Je to zlé.- Je to zlé?
- Hrozné. Jo.- Hrozné?
Teď tě musím vykoupat.
- Lituje mě někdo?- Ne.
Řekl jsi, že ne?
Tak jsem se začal dělito své drsné zkušenosti.
Spousta lidí se cítila jako já.
To mě povzbudilo. Točil jsem dál.
Abych byla upřímná, moc se mi nelíbilo,že naši rodinu tak vystavuje.
- Jak dlouho už Theo nekadil?- Tři dny.
Pojď sem.
- Proč... Ty mě točíš?- Jo, točím.
Pojď se mnou. Zahni za roh.
Nebít!
- Máš ho, zlato?- Jo, mám ho!
Nedávej mi to k obličeji. Přestaň!Zlato, neblbni.
Chtěl, aby lidé měliautentickou informaci o tom,
co to znamená být rodič v domácnosti.
DĚTSKÉ SLZY
Tak to byl L-FRESH The LION.
Tohle byla další epizodaBeleaf in Fatherhood.
Ten tátovský vlogerský životní styl...Nevím, jestli to už někdo zkoušel.
Ale já to miluju.
Dobré ráno všem. Má někdo otázky...
- Já.- ...pro čokoládičky?
Oni se budou ptát vás.
„Jsi táta v domácnosti?“ Ano, jsem.V podstatě ale pracuju z domova.
Donutilo mě to uvědomit sisílu transparentnosti.
Tak jo. Šup.
Tátovi v domácnosti by nepomohlodržet to pod pokličkou.
Miluju tvé vlasy.
Tati, jak je miluješ?
- Prostě se mi líbí.- Jo.
To, jak vypadáš. Tvá čokoládová pleť.
Potřebujeme víc otců,kteří odhalí svůj život
a dovolí nám nahlédnout do svého nitra.
- Anaya.- Naya.
Ya. Jaká to jsou písmenka?
J?
Ne, „J“ to není. Jen to tak zní.
Zní to jako tohle...
Nejdřív jsem bylpříšerný otec v domácnosti.
Ale zlepšil jsem se.
- Slanina!- Beru!
- Slanina! Dobře, jdeme.- Jdem.
Jdeme, dobře, jdeme.
Já jsem chlap v jejich životě.Musím být perfektní.
Je horká. Musíš na ni foukat.Ukaž, jak foukáš. Výborně.
Brala jsem si někoho,kdo nechtěl mluvit o své práci,
ale teď dělal to, pro co byl zrozený.Říkám si: „Co se sakra stalo?“
Byla to naprostá proměna. Zkusím neplakat.
Nedávej to celé do pusy.Menší kousky, prosím.
Teď už chápu, proč matky v domácnosti,které mají pracující muže,
říkají: „Neptej se, co jsem dnes dělala.“
Chápete? Člověk netuší,čím si projdou. Je to těžké.
- Tati.- Jo.
- Cheerios.- Taky chceš Cheerios?
- Ano.- Dobře.
- Připraveni se pomodlit?- Ne!
Vaše dítě nezajímá, kdo je prezident.Zajímá ho, jestli si ho všímáte.
Jste středem jeho světa. Jste táta.
- Dobrou noc, zlato.- Dobrou noc.
- Dobrou, kluci.- Dobrou.
- Dobrou.- Dobrou. Teď zavřu dveře.
- Pa.- Tati.
Pa pa.
- Tati!- Ne.
- Tati!- Čau.
Říká se, že člověk je nejlepší rodič,
než má vlastní děti.
Jo jakože je všechno jen teorie?
Všechno je teorie.Třeba: „Až budu mít děti já...“
Co to znamená?
- Čekáme dítě.- Panebože!
Vzpomínám si na svoji reakci,když mi žena řekla, že je těhotná.
Říkal jsem si: „Páni, ono to vyšlo.“
Skoro jako když pěstujete rajčata.
„Hele, koukněte. Mám rajčata.“
Máme zaděláno, vytáhni to z trouby.
Těhotenské testy.
- Díky moc.- Ne, zlato, podívej se na ně.
- Co?- Na ty testy.
S Davidem jsme si řekli, že chceme rodinu.
Přemýšleli jsme nad adopcí.
Pak jsme si ale řekli,že zkusíme náhradní mateřství a uvidíme.
Zkoušeli jsme to i postaru,
jenže on prostě neotěhotněl.
- To je tvoje?- Ano.
- Děláš si srandu?- Ne.
- Chápeš? „Máme zaděláno.“- Co to je?
Vysvětlení, co to znamená.
Pojď sem. Zlato!
- Zlato!- No jo.
Náhle je to to nejdůležitější,co kdy v životě uděláte,
jenže se na to nemůžete nijak připravit.
A... je to vážně děsivé.
Odcházím!
Bože, ne!
Co to...
Prosím.
Co... Máš to z obchodu s nachytávkama?
- Odkud?- Máš to z obchodu s nachytávkama?
- Máš to z obchodu s nachytávkama?- Ne.
Panebože. Moje srdce. Sakra, moje srdce.
Zlato, jsme staří! Tohle nejde.
Tohle už nejde.
Končím. Od teď spím v podvlíkačkách.
- Zlato, co budeme dělat?- Jak „co budeme dělat“?
Uděláme to stejnějako v ostatních třech případech.
Zlato, ale... Bože, přebalování.
Vážně?
- Budeme v pohodě.- Budeme v pohodě.
- Budeš v pohodě?- Budeme v pohodě.
Jsi v pohodě?
Co byste poradil někomu,kdo se má stát otcem?
Řekl bych mu jen: „Tohle ti změní život
a bude to ta nejsmysluplnější věc,která se ti kdy stane.
Víc toho neřeknu.“
A pak bych odpálil kouřovou bombu,abych mohl zmizet.
Jsem ale hrozný kouzelník, takže by sekouř rozptýlil a on by viděl můj odchod.
Celé drama je v háji.
Tak jo. Tohle půjde.
Není třeba skládat. Fajn.
REED HOWARDWESTCHESTER, NEW YORK
Když jsem vyrůstal, považoval jsem seza člověka, který chce děti.
„Neodstraňujte.“
Bože, musím si přečíst návod.
- Ale...- Panebože.
Popravdě jsem nervózní,protože chci, aby bylo vše v pořádku.
Tohle by ale to dítě odpálilo, ne?To je asi trochu problém.
Rychlá otázka: „Je tohle normální?“
Ne.
Takhle bys to dělat neměl.
- Jo, naopak.- To zaoblené patří na zem.
Termín máme asi za měsíc,
takže budu asi nervózní až do chvíle,kdy se narodí
a já uvidím, že jsou i s Ashley v pořádku.Pak už z toho nervózní nebudu.
Pak se budu bát, abych to dítě nerozbil,až ho budeme mít.
Fajn.
Proč to nejde?
Zrovna jsem sehnal televizis obrazem v obraze. Pamatujete?
Býval tam obrázek jiného kanálu.A měla tisícistránkový manuál.
Takže si procházím tisícistránkový manuál
a slyším Jadu, jak říká: „Do prdele.“
Volám: „Co, zlato? Co se stalo?“
A ona: „Praskla mi voda.“
A já: „Aha.“
„Víš to jistě?“
Když se rodí děti, jsem nervózní.
„Tatínku, držte ji za nohu.“A já jen: „Kruci. Ono se to děje.
Že se nemám koukat?Dobře. Budu jí držet nohu.“
„Vedeš si skvěle.“
Ale pozor na to,ona je Batman a vy nejste ani Robin.
Jste možná tak jedna pneumatika Batmobilu.
Mezi kontrakcemi, aby mě uklidnila,
mi dávala všechny možné divné úkoly.Víte, co myslím?
Mohl bys mi sehnat dvě jablkaspojená drátem?
A já: „Seženu.“
Chodili jste na nějaké kurzynebo tak něco?
Jo, byli jsme na sedmihodinovém kurzu
pro rodiče, kteří jsou rodiči poprvé.
Ukazovali nám videa, spoustu různých věcí.
A popravdě,
máma nás nutila koukat na videa z porodu,takže traumatizovaný už jsem byl.
Jo, můžeš nám povědět víco těch videích z porodu
v naší rodině? O té tradici?
Jasně. Za prvé, ta myšlenka je hezká.
„Chceme, abys viděl,jaké to bylo, když jsme tě čekali.“
To je moc hezké.
Tak natočí rozhovory.
- Přibrala jsem dvě kila.- Ty máš asi 15 centimetrů.
Maminka ukáže bříško.„Jé, ona je těhotná.“
Pobíhá tam kočka,máma s tátou si povídají.
A pak si řekli, že je vhodné
natáčet klín při porodu asi z půl metru.
Tlačte, tlačte, tlačte!
- To je ono.- Do toho, Cheryl.
Nechám každého, ať si udělá názor,
ale já osobně bych řekl,že to dělat nebudeme.
Takže tuhle tradici asi udržovat nebudeme.
Je to kvalitně strávený čas s rodinou.
Pamatujete si,kdy jste poprvé držel své dítě?
Jo.
Byla to láska na první pohled.Jako vážně, vážně.
Jsou tak maličcí.Všechno je miniaturní, prťavé.
Pamatuji si, jak jsem ji držel prvněa říkám: „Nechci ji rozbít.
Může ji někdo podržet?“
Ale nakonec jste to zvládl.
Jo. Nakonec jo. V pohodě, jsem šikovný.
Držel bych ji jako Heismanova trofej.
Chodil jsem kolem s dítětem,jako bych ani dítě nedržel.
Jsem táta. Chápete?
Měl jsem pocit, že jsem ve službě.Jako voják. „Jsem táta!“
Jedeme domů.
Pamatuji si,že jsem řídil z porodnice domů
a měl jsem pocit,že všichni řídí jako prasata.
Říkám si: „Všichni se zklidněte!“
Bylo to poprvé,kdy celá zodpovědnost za jeho život
byla v mých rukách.
Pamatuji si, jak jsme nesli Neve,moji dceru, k nám do bytu.
Vypadali jsme jako ti lidé,co přenášejí nevybuchlé bomby.
Strašně opatrní.
Deset kilometrů odsud letí pták,ale míří sem.
Co když ji chce unést?
Když jsme odjeli, byli jsme jen my dva.
A teď tu ten týpek žije taky... napořád.
Prošli jsme dveřmi a já vidímvšechny své věci
na zemi kolem. Příslušenství té televize.
Pak mi to došlo.Podíval jsem se na podlahu
a říkám si: „Mám tisícistránkový manuál
k televizi s obrazem v obraze
a oni nás poslali domů s dítětema nedali nám k němu nic.“
Říkám si:„Něco je tu vážně špatně, zlato.“
Mám dceru Katie.Bylo jí asi deset měsíců, tak nějak.
Držel jsem ji nad hlavou a usmíval se.
Měl jsem pusu od ucha k uchu, otevřenou.Ona taky otevřela pusu.
A pak z ní vytryskl mocný proud zvratků.
Myslím, že se tomu říkáprojektilní zvracení.
Přímo do... Trefila mě do čípku.
Vletělo mi to přímo do krku.Samozřejmě reakce je,
že toho človíčka odhodíte tak daleko,jak to jen jde.
Ale já to neudělal. Držel jsem ji dál.
Jen jsem toho vyplivl, co nejvíc šlo.To jsem si uvědomil, že jsem táta.
Kdykoli se její tělo dotklo postýlky...
...jako ve filmu s příšerami.
Držím ji takhle, ve špatném postoji,což vede k problémům s ploténkami.
Držím ji takhle, hrozně dlouho.
Panebože. Usnul bych klidně hned teď.
Mám spánkovou deprivaci.
Vstávej.
Jsou to týdny a týdny,kdy se nevyspíte. Šílíte.
Pláče.
Může vás to zlomit.
Zlato, on pláče.
Kde je?
- Kde je?- Prosím.
Je přímo tady a pláče.A on si myslí, že ho drží.
V mládí je to: „Já, já, jenom já.
Musím tohle, musím tamto.“
Když ale přivedete na svět dítě,
uvědomíte si: „To je moje dcera.“
Takhle vám poklesnou ramena.Zcela očividně.
„No jo. Teď jde o ni.“ Chápete?
„Nejde o mě. Jde o ni.“
Je to úžasné...
...uvědomění si,že nejste nejdůležitější osobou na světě.
Jako rodiče vás nejvíc děsí jedna věc.
- Jo.- Když máte dítě,
jaká je jediná věc, kterou chcete?
Aby bylo zdravé. Ano.
Vůbec jsem se nebál,že by bylo něco špatně.
Když se mi narodil syn Billy,měl jsem tři naprosto zdravé děti.
Naše děti se narodily předčasně
a my nevěděli, co se bude dít dál.
Je to jedna z věcí, kdy...Které všechno mění.
Víte, jste jen tak spokojení,jak je vaše rodina.
Takže jste velice zranitelní.
ROBERT SELBYTRIANGLE, VIRGINIE
Tak tohle je táta.
Ty tu budeš už za chviličku.Těšíme se na tebe.
Dal sis sakra na čas.
Sakra na čas. Máš dva dny zpoždění.Koukej už dnes ven. Dnes.
Když čekáte dítě,
připravujete se jako rodičena jeho vítání, na odhalení pohlaví,
zdobíte pokoje a vybíráte jména a podobně.
Všechno je veselé.Nikdy se nepřipravujete na: „Co když?“
Máma říká, že máš dva dny zpoždění,ale dokonalost nejde uspěchat.
Budeš dokonalé dítěa my tě budeme milovat.
Táta končí.
Vzpomínám si,jak se najednou rozpípaly přístroje.
Pak jako by tam naběhla zásahovka.
„Není čas. Musíme okamžitě operovat.“
Řekli nám, že šlo o vrozenou srdeční vadu.
Měl v srdci dvě díry.
Nedocházelo mi, co se opravdu děje.Jako: „Co mi to říkáte?“
Jo.
Když jsem ho pak vidělmimo operační sál...
...rozplakal jsem se.Nevypadal jako moje dítě.
Byl jako panenka bez života.
V tu chvíli jsem věděl,že ho budu vždy chránit.
Je jasné, že bych ho nikdy neopustil.
Omlouvám se.
Tohle je první operace.To jsme uvolnili překážku
v srdci, před chlopní.
Má ale další vady na chlopni.
To je můj kluk.
Pusť to ven. Táta je tady.
První tři roky byly vážně, vážně těžké.
Tady je čerpadlo mého kamaráda.Připojujeme ho na deset hodin každou noc.
Můj syn měl domácí ošetřovatelku.Tři roky, každý den.
Dvakrát týdně měl fyzioterapii.A bral asi osm devět různých léků.
Fajn, jsme tady.Čeká nás kontrola u doktora.
Skoro rok a půl museltřikrát měsíčně navštěvovat různé doktory.
- Tati!- Dobře.
Byl to vážně dlouhý a obtížný proces,protože jsem v té době neměl auto.
Chyť se mě.
Jezdili jsme taxíky, autobusy a tak.
Některé prohlídky měl až ve Washingtonu.
Museli jsme vyrážet v šest ráno,abychom tam byli půl hodiny předem.
V noci to bylo drsné.
Dnes jsem nešel do práce.Starám se, aby byl RJ v pohodě.
Vzpomínám si, že jednou onemocněl.Bylo to jen nachlazení.
Zhubl půl kila.A trvalo skoro rok, než to nabral zpátky.
Třicet sedm stupňů.Dobře, jdi zase spát, ano?
Je mi to líto.
Byl jsem poprvé otcem.
Lítal jsem do nemocnice a zpátky.Na kontroly a prohlídky.
- Tak. Jsi šikula.- Cítíš to?
- Hotovo, tati.- Skoro.
Skoro.
To je velká bublina!
Vidíš své srdce? Dobře.
Musel jsem dělat přesčasy.
Šéf mi dal volna, kolik jsem potřeboval.
Jenže to bylo neplacené.
Tu trochu placené dovolenéjsem spotřeboval.
Jedu do práce.
Na noční směnu.
Je od jedenácti v noci do sedmi ráno.
Od osmi do čtyř jsem pak ve škole.
Tři hodiny potom vyzvedávám synau paní na hlídání a pak jsme spolu.
Loni to bylo drsné.Snažíme se to vybalancovat, víte?
Jestli zaplatit nájem,elektřinu nebo auto.
Loni mi třikrát zabavili auto.Je to další stres k tomu všemu.
Synovi jsem o tom neřekl. Nevěděl o tom.
Kdykoli se probudil, táta tam pro něj byl.Byla to pro něj zábava.
Prostě jsem dělal, co se dalo.
Kde je RJ?
Přihořívá?
Tady není. Kde asi je?
Kde asi je? Tady je RJ.
- A teď jdeš ty...- Dej mě na zem!
Prostě ze mě dostává něco...Ani nevím, co to je.
Pracuju 12 hodin, jsem unavený.Sotva projdu těmi dveřmi, obejme mě.
Mám tě moc rád.
A všechny výmluvy jdou k čertu.
Jediné, co ví, je, že táta odešela táta se vrátil. Jdeme si hrát.
Táta je doma. Co chceš dělat?
- Jít ven.- Dobře.
Nemohla bych si přát lepšího parťákapro synovu výchovu.
V naší situaci. Nejsme partneři.
Nikdy jsme nebyli.Jsme vážně dobří přátelé.
- Možná to zní jako klišé, ale funguje to.- Dobrý, chlape?
Dohodli jsme se, že to není nutné.Podle nás
nemusíme být partneři ani manželé,abychom byli skvělí rodiče.
Chceš hrát fotbal? Ano.
Se mnou a RJem? Ano.Tak to ne. Ty nehraješ...
Dokonce mi teď někteří přátelé říkají,že by na tom taky chtěli být takhle.
A mně se to líbí.
- Zatlač.- Musím se postavit.
Tak...
Ale jak vidíte, on je v jednom kole.
Teď se nepředvádí. Robert je takový pořád.
Když mi Chantay řekla, že je těhotná...Já tu ženu miluji v dobrém i zlém,
ale když mi řekla, že je těhotná,něco se ve mně zlomilo.
A z nějakého důvodu, nevím proč,
asi jsem se bál nebo co,
řekl jsem jí, že svého syna nechci.
MALÁ SRDCE MAJÍ VELKÉ NADĚJE
A přestal jsem s ní mluvit.
To jsou dva měsíce, které nemůžu vrátit.Jinak jsme spolu mluvili každý den.
Nejdřív z toho neměl radost.
Ale v dobré se to obrátilo.
Omluva mi neměla trvat tak dlouho.
Požádal jsem ji... Řekl jsem:„Pokud v srdci najdeš sílu,
abys mi odpustila, a dáš mi druhou šanci,nebudeš litovat.“
- Jdeme s tátou ven.- Dobře.
- Mám tě rád, mami.- Taky tě mám ráda. Tak běž.
Lidé se můžou změnit.
Vím, že se můžou změnit, zažila jsem to.
Viděla jsem to na vlastní oči.
Řekla, že jsem to odčinil.
Že jsem odčinil ty dva měsíce,kdy jsem byl pryč.
Já mám ale pocit, že to tak není.
Promiňte.
Pozor, teď.
Lidé říkají:„Jsi úžasný táta. Jsi skvělý táta.“
A já na to:„Vy nevíte, že jsem své dítě nechtěl.“
Vidíte to, co je teď. Teď se zapojuji.
Skoro tam jsem.
Ale i já mám chyby a provinění.
Podle mě... mám prostor pro zlepšení.
Můj táta skoro neuměl číst a psát.Ale byl tu, když jsem ho potřeboval.
Neuhnul před zodpovědností a povinnostmi.
To je něco, k čemu vzhlížím.Jak jsem říkal, nic neměl,
ale přesto rozdával.
Pro mě jako by měl tituly, je prezident.
Je jako první muž na Měsíci.
Znamená pro mě všechno.
Jak je, chlape?
Syn mi jednoho dne řekl,že chce být jako já.
Podíval jsem se mu do očí a říkám:„Nikdy nebudeš jako já.
Nechceš být jako já.
Dělám, co můžu, abys byl lepší než já.“
- Hurá! Všechno nejlepší, synku.- Díky, tati.
Můj syn je tak chytrý a plný života.
Takže to, co chci, je dlouhý život.
Doufám, že budu žít dost dlouho na to,abych viděl synovu rodinu.
A to, jaký chlap bude.
- Tati.- Ano, RJ?
- Mám tě rád celým svým opraveným srdcem.- Vážně? Díky.
- No páni.- Tati?
- Jsi v pořádku?- Jo, jen pláču. Páni.
- Dokončete tuto větu.- Jo.
Otec je...
Řeknu, co to znamenalo pro mě.Co je pro mě můj otec.
Otec je pro mě kompas.
Můj táta mělvelmi silný smysl pro morálku.
Pro to, co je správné a co ne.
Byl to dobrý táta. Přísný, ale dobrý.
Můj táta se těžko popisuje.
Rady moc nerozdával.
Nevařil, nedělal s námi domácí úkoly,nic takového.
Byl celý den v práci.
O víkendech ale táta exceloval.
Je... je to skvělý chlap.
Není mrtvý, jen jsem se trochu zadrhl.
Stejně jako spousta jiných dětí imigrantů
jsem vyrůstal v prostředí,kde bylo nutné přinášet oběti.
Můj táta hodně pracoval.
A... to je vtipné,protože taky hodně pracuji.
- Ať ti to jde.- Jo.
Opustil jsem ženu 24 hodin po tom,co mi porodila dceru,
abych šel natáčet.
A když o tom mluvím,připadám si provinile.
Když se nad tím tak zamyslím,měl jsem velice staromódní práci.
Musím jít do Rockefellerova centraa bavit lidi.
Pořádně je pobavit.
Asi jsem udělal to,
ať už vědomě, či nevědomě,
že jsem byl táta z televize.
No, máme tu dítě,ale já musím jít pracovat.
Mám v sobě naprogramovanoupotřebu pracovat.
A to je velká část údělu otců.Vím, že je to staromódní.
Myslím, že část vnímání otcovstvíje velice stará.
Takové to, jak jde otec do divočiny,
prosekává se kupředu,hledá potraviny a zabije jelena.
Ve skutečnosti vás ale děti chtějí u sebe.
Jo, možná někdo musípracovat 75 hodin týdně.
Možná je to i nejlepší pro rodinu.
A pokud se domluvíte,udělejte z toho plán.
Ale neutíkejte před povinnostmi.
THIAGO QUEIROZRIO DE JANEIRO, BRAZÍLIE
Dobré ráno.
Pro nás, tedy pro chlapy v Brazílii,je těžké zjišťovat, jak být rodiči.
Ostatní vždycky řeknou:
„Nech to na mámě. Táta všechno zkazí.“
Ještě si kousni.
Pořádně.
Je chyba si tohle fixovat v hlavě,
protože pak si říkáte, že to nezvládnete.
Tati, chci ti pomoct.
Vždyť pomáháš.
Mám problém s vyváženímsoukromého a pracovního života.
A vlastně... piju hodně kafe,abych to zvládl vyvážit.
Ono...
Díky, synku.
Výborné. Děláš skvělé kafe.
Když jsem se stal otcem,hodně jsem se změnil.
Mateřství obvykle mění ženy.
Při porodu i v těhotenství byl se mnou.
Takže změnou,kterou jsem prošla, prošel i on.
Tu změnu vidíte v jeho obličeji.
Bylo to drsné, protože jsem se stal otcem,aniž bych měl otce.
V tu chvíli jsem si uvědomil,že nevím, co dělat.
Neměl jsem vůbec ponětí.
Začal jsem číst vše ohledně rodičovství.
Sotva ale začnete chápat,jak to dítě vychovávat,
musíte zpátky do práce.
Odřízne to všechny emoce, které máte.
Je absurdní, že otcové mají jen pět dníotcovské dovolené.
K čemu otcovská dovolená?
Nejen proto, že se musíme naučit,jak vychovávat dítě,
máme tam také matku, která právě porodila.
Otec dítěte musí matku hodně podporovat.
Je pravda,že dítě v prvních třech měsících
potřebuje hlavně matku.
Ale kdo se postará o ni?
Kdo při ní bude státběhem toho dlouhého procesu?
Jak můžeme podporovat matku,když po pěti dnech otcovské dovolené
jdeme zase do práce,abychom mohli platit účty?
Pojď sem.
Pusť se, synku.Pojď sem. Dante nastoupí první.
Živím se jako strojní inženýr.
Je to normální práce od 8:00 do 17:00.
Pojedeme do školy?
Ano!
Ostatní tátové nepřemýšlejí jako já.
Lidé hodně mluví o tom, jak mi pomáhá.
„Páni, to je hodný táta, ten tvůj manžel.Hodně ti pomáhá.“
Ne, tohle není pomoc.
Pomáhá mi soused,když na ně pár minut dohlédne,
zatímco já věším prádlo...
To je pomoc.
Otec nepomáhá.
On s nimi tvoří. Stará se.
Jen klid. Pusť jí tu ruku.
Jen klid. Dýchej.
Už první den, kdy jsem byl otcem,jsem se naučil jednu věc.
Musíte se naučit věřit svým instinktům.
Víme, jak na to.
Objevil v sobě nový hlas.
Ahoj.
Se dvěma přáteli spustil podcast.
Je hezké vidět...
I když nemáme milující otce, můžemepro své děti tvořit láskyplné prostředí.
Používám tuhle taktiku:„Když ty hračky necháš tady, vyhodím je.“
Problém je v tom,
že očekáváš,že tě tvá dcera bude poslouchat,
aniž bys jí vysvětlil důvody,proč to chceš.
Ze strachu.
Chápeš to?
Chápu.
Je úžasné,že se v Brazílii rozjíždí nové hnutí.
Když se mi narodil první syn,začal jsem psát blog
a dokumentovat první roky zkušenostís mými chlapci.
A pak se tam objevil komentář,kde se psalo něco jako:
„Říkal jsem si, jestli už přišel náš čas.“Netušil jsem, o čem ten chlap mluví.
Řekl jsem o tom Annie.
A ona:„Panebože, to je tvůj otec. Našel tě.“
Neviděli jsme se 18 let.V podstatě jsem byl celý život bez otce.
Měl jsem pocit, jako bych psal jen proto,abych se mohl zase setkat s otcem
a zažít s ním něco úplně nového.
On se chvěl a plakal.
Objal mého syna a plakali jsme oba.
Bylo skvělé, že mají kluci dědečka.
To... Panebože, bylo to super.Vážně skvělé.
Uf, byl to dar.
Budete si říkat, že si vymýšlím, ale ne.Na dálnici jsem cestou sem
přepínal rádioa narazil jsem na Harryho Chapina.
Písnička o tom,že otec zrovna nemá čas na syna.
Podle mě nad tímpřemýšlíme my všichni, tátové.
Všichni si říkáme,jestli s dětmi trávíme dost času.
Někdy si říkám, jestli tov porovnání s mým tátou nepřeháním.
Neměl bych jim dát prostor,aby se mohly rozvíjet?
Je to složité.
Myslím, že se rychle mění,z generace na generaci,
co máte jako rodič dělat.
Už od začátku jsme se ženou byli tým.
Jsme parťáci.
Přebalujeme, vyvařujeme kojenecké lahve,tohle všechno. Prostě spolupracujeme.
Díkybohu, že jsem tam byl.
Mám přátele, kteří tvrdí:„Jo, ten první rok toho moc dělat nemusíš.
Občas se probudí, tak vytváříš pouto.Ale na začátku je to hlavně na ženské.“
Což je úplně mimo.
Jde ti to skvěle.
Moc díky, zlatíčko. Táta se snaží.
Nepřeháním to? Nejsem míň chlap,když se tak zapojuju?
Ale já rád dávám svým dětem čisté plenky.
Ukaž jim, jak jsi vytrvalá. Leze.
Byl vynalezen nový typ otce.
Každý den je vozím do školy.Chodím na třídní schůzky. Věci...
Jsem u všeho.Jako bych sám chodil do školy.
Kdyby přes den přišel do školy můj táta,
posral bych se.
Znamenalo by to, že někdo zemřelnebo mám ohromný průšvih.
Neříkám, že to tak bylo lepší.Nevěřím na „zlaté staré časy“.
Rozhodně je teď ale vše jinak.
ŠÚIČI SAKUMATOKIO, JAPONSKO
Dřív jsem se chlubil tím,že mám 150 hodin přesčasů.
Byla to totiž norma.
Muž, který nepracuje,je pro společnost přítěží.
Diagnostikovali miautoimunitní onemocnění.
Neustále jsem cítil bolest.
Nemohl jsem kvůli tomu pracovat.
Příprava snídaně se považujeza „ženskou práci“.
Muže v kuchyni ráno moc často neuvidíte.
V naší domácnosti vařím já.Tohle je náš standard.
Dobré ráno.
Polož ten mámin mobil. Vrať ty knížky.
Vrať ty knížky.
Knížky! Vrať je zpátky.
Takhle s k nim nesmíš chovat. Ukliď je.
- Tati.- Jo.
Podívej se tamhle.
Na co?
Tamhle.
Jez, Ju.
Když jsem před 20 lety přestal pracovat...
...požádal jsem ženu o rozvod.
Kvůli mé nemoci
by se o mě musela starat.
Ta myšlenka byla nesnesitelná.
Popravdě jsem uvažoval o sebevraždě.
Přesně si vzpomínám na slova mojí ženy:
„Prosím, žij dál kvůli mně.“
Připrav se!
Zdá se, že se bavíš,ale můžu ti říct špatnou zprávu?
Ne!
Máš naopak tričko.
Manželka mi řekla: „Já půjdu do práce...
...a ty zůstaneš doma.“
Tak jsem přijal roli muže v domácnosti.
Tak jo, jedeme.
Důvod, proč jsem si odbarvil vlasy...
Stručně řečeno...
Nenajdete žádného japonského obchodníka
s odbarvenými vlasy.
Když si odbarvíte vlasy,nemůžete zpátky do práce.
Proto jsem se odbarvil na blond.
Ukázal jsem to manželce a ona řekla:
„Tobě to sluší. Moc ti to sluší.“
Na jedné pravidelné prohlídce
mi doktor řekl:„Vaše nemoc je pryč. Co teď chcete dělat?“
A mě napadla otázka:
„Můžu mít děti?“
Manželka byla neústupná:
„Děti mít nebudeme. Nepotřebujeme je.“
Takže jsem zahájil dvouletou misipřesvědčování manželky.
Krom těhotenství, porodu a kojení...
...může muž dělat všechno ostatní.
Když to manželka slyšela,konečně souhlasila a řekla:
„Dobře, tak já ti ho porodím.“
Dnes jsem v Akihabaře na schůzi
„Tajné společnostipřátel manželů v domácnosti“.
Jsem tu, abych mluvil o různých problémechv domácích záležitostech.
Ve skutečnosti na tom není nic tajného.Jsme otevření.
Když se ale v Japonskuněco jmenuje „tajné“, zní to cool.
Soused mi řekl, že měl nedávno možnostvzít si placenou dovolenou.
Myslím, že si nás lidékonečně začínají všímat.
Mužů v domácnosti je stále menšina.
Myslím, že se přístup začíná měnit.
Že je v pořádku netrápit se tím,že je člověk jiný.
Když jsem se poprvé rozhodlbýt mužem v domácnosti,
vnímal jsem to jako selhání.
Nikdy jsem se nesmál takhle moc.
Byl jsem jiný člověk.
Pořád jsem se tvářil nabručeně.
Měl jsem takovýhle výraz...
Tohle se, myslím, opravdu změnilo.
Začal jsem být veselý.
Když jsem se stal otcem,
plakal jsem poprvé radostí.
Chci mu poděkovat za to, že se narodil.
Cítím se vděčně... ano.
PACIENTKA: CHERYL HOWARD
- Haló?- Zlato?
- Ahoj.- Ahoj, zlato. Jak se máš?
- Fajn.- To je dobře.
Rád tě slyším. Řekni mi o té prohlídce.
No, šla jsem na prohlídku.
A... jsou tam dvě děti, zlato.
Panebože.
To je paráda.
Když Cheryl čekala dvojčata,musel jsem se pochlapit.
- Fajn.- A co to je?
Dvě holčičky.
Obě naprosto zdravé.
- Cheryl je v pořádku?- Úplně.
- Dvě sestřičky.- Máš dvě sestřičky.
- Dvě sestry.- Slyšíš to, Bryce?
Podíváme se na ně.
A vážně si vzpomínám,že jsem víc vařil a víc se staral.
Smrkni.
Hodně jsem se staral o Cheryl.Vím, že jsem si říkal:
„Páni, vlastně jsem až do teď byl děcko.“Poprvé v životě jsem se cítil jako chlap.
Mám pocit, že pro svoji rodinudělám chlapskou práci.
Dáš i tátovi? Dej tátovi pusu.
Vážně mě bavilo být táta těch nemluvňat.Bylo to super.
S batolaty to bylo hektické...trochu únavné.
Je to neuvěřitelné, ale asi do 12 let...
- Nemám točit?- Ztrapňuješ mě.
...je to nejlepší.Pohádkově znovuprožíváte vlastní dětství.
Mazlení, knížky, jejich čtení,pomoc s úkoly, vybarvování.
Pojedeme na dovolenou. Hele, Disneyland.
Páni. Úplně všechno. Nádhera.
A pak jsou z nich zmetci.
- To je fuk! Jsem v pohodě!- Nenávidím tě!
Přestaň!
Mami, ničíš mi život!
V pubertě to začne být vážně drsné.
Dobře.
Mají víc pocitů,než byste u člověka čekali.
- Byla bys skvělá herečka, Summer.- Nevím, jestli pláču, nebo se směju.
Moje dcera vybuchla vzteky,protože jí nechci vrátit telefon.
Vrať mi ten telefon.
Vrať mi ten telefon!
Smiřme se s tím,že žádný otec není dokonalý.
- Nohu na brzdu.- Jo, nohu na brzdu.
Jeď dál od stromu.
Pozor. Paní se psem.
Zpomal. Zatáčíš.
Páni. Ty jsi mimo.
Všichni se učíme za pochodu.Nejsou na to školy.
Jde o lásku i hranice.
Milujte je, ale přijde čas,kdy musíte říct: „Ne!“
Když byla naše dcera ještě malá,řekl jsem manželce:
„Pamatuj si, že ať uděláme cokoli,jednoho dne půjde na terapii
a bude si tam na nás stěžovat.“
- Morgan ujel autobus.- Panebože, co to děláš?
- Tak ji do školy veze táta.- Dost.
Doprovodím ji do školy a bude to super.
- Ne. Přestaň. Dost.- Celé si to natočíme.
- To ne.- Odběratelům se to bude líbit.
- Ty nemáš odběratele.- Ale mám.
Zadní dveře.
- Jdeme, děvče.- Ne.
Mám tě rád.
Měj se.
Život je super.
Dal jsem jim spoustu prostoru,i když jsem si myslel, že určitě budu
táta, který je bude chránit jako tygr.
A když ne tygr, tak jako medojed.Nějaké zvíře.
Nemyslím, že jsem děti někdy trestal.Ony si myslí, že ano.
Pořád jen: „Jsi na mě zlý.“
Říkám: „Měl jsi někdy zaracha?“
„Ne.“
„Zabavil jsem ti někdy něco?“
„Ne.“
Nemají ani tušení, že jsem to úplně vzdal.
„Řeknu ti proč.Protože jsem to řekl a tohle je můj dům.“
Tohle jsem slýchal.A říkal si: „To je ale podraz, tati.“
A teď to říkám svému synovi.
Měli jsme věc,které jsme říkali „kruh bezpečí“.
V kruhu bezpečíbylo možné beztrestně říct úplně cokoli.
Došlo to až do bodu,kdy si na něj děti tak zvykly,
že říkaly úplně všechno.
A v době, kdy bylo Willow patnáct let,jsem se kruhu bezpečí začal vyhýbat.
Ne, tati. Nechci mluvit o...
Ne. Vážně.
- Mění se ti tělo.- Ne, tati. Panebože.
- Mění se ti tělo.- Mlč, tati.
Chci, abys se mnou mohl mluvit.
Můžu s tebou mluvit.Teď s tebou ale mluvit nechci.
- Budeš mít sexuální vztahy.- Panebože. Tati, dost.
- Pokud...- Máma mi dala knihu,
kde je všechno popsané.
- Já jen říkám...- Nelíbilo se mi to.
- Já vím, tati. Panebože.- Můžeš o tom...
- Můžeš o tom se mnou mluvit.- Prostě mlč.
Jedna z věcí,na které jsme s Jadou brzy narazili
a také se ohledně rodičovství shodli,byla, že vlastně nic nevíme.
A když začnete s tím, že nic nevíte,je o moc snazší si s dětmi vytvořit vztah.
Ony totiž vědí, že nic nevíte.
Bylo velice pohodlné a příjemné říct:
„Tohle je těžké. Pomoz mi.
Co myslíš, že potřebuješ, aby z tebe byla
ta nejlepší verze tebe samého?Pomoz mi. Já totiž nevím.“
Začne vám docházet, že část otcovstvíspočívá v tom, že plníte své povinnosti.
Chápete? Smíříte se s tím,i když to není příjemné.
I když vám to nejde. Pustíte se do tohoa začnete pomáhat s výchovou,
protože každá pomoc se počítá.
ROB A REECE SCHEEROVIDARNSTOWN, MARYLAND
Už to bude.
Jo. Připraven? Vydrž, zkontroluju housky.
Já jsem je připekl?
Dáváš si do kafe dost cukru.
Fajn. To asi stačí.
Budeš dnes vstávat?
Spíš už celých 14 hodin.
- Jsi v pořádku?- Jdi z toho pokoje.
Prospala 14 hodin.
Panebože.
Spí, když jí to dovolíš.
Slíbil jsem, že jí udělám masovou omáčku.
Že chci být otcem,jsem věděl už asi v šesti letech.
Opravdu.
Chceš housky s masovou omáčkou?Má ti to taťka připravit?
Nebo si to připravíš sama?Páni. Jsem v šoku.
Vydrž, ještě tam přileju.
Jednou za mnou přišel lesbický pár,jestli bych nebyl dárce.
Říkám: „Když to ale udělám,budu se o něj starat?“
A ony:„Ne, nebudeš se o něj vůbec starat.“
Tak jsem řekl:„V tom případě to nemůžu udělat.“
Kdybych věděl,že je tam někde moje dítě...
...chtěl bych být součástí jeho života.Tak jsem asi poznal, že chci být otec.
Takže jsme se rozhodli být pěstouny.A potom adoptovat.
Vzpomínám si, jak se nás zeptali,
kolik dětí by u nás doma bylo.Já si říkal, že jedno.
Možná dvě. Probírali jsme to spolu.
Nechtěli jsme rozdělit sourozence.
Dostali jsme se z nula dětí na čtyřiani ne za šest měsíců.
- Tři kluci a jedna holka.- Tak se z nás stala šestičlenná rodina.
Tři z nich byli v plenkách.
Všichni si mysleli, že jsme blázni.Že jsme cvoci.
Možná jsme tak trochu byli,
protože jsme tu situaci přijalia dělali, co bylo v našich silách.
Makaii Davisi, nech hrát i sestru.Nechci vidět, že na tom hraješ,
dokud nenecháš hrát i ji.Máš na vybranou. Ano?
- Vždycky máš na vybranou.- Sakra.
Když ji necháš hrát, bude to super.Když ne, tak si dnes už nezahraješ.
Na rodičovství jsme nedostali manuál,takže jedeme metodou pokusu a omylu.
Spíš si vybíráme bitvy.
Je na mě zlej.
Nemyslím, že...
Tvůj bratr si myslí,že zatím nepotřebuješ kamarády kluky.
Můžeš mít kamarády s výhodami, ne...
- Co?- Jo, s výhodami.
Ne přítele.
- Co?- Co jsou ty výhody?
- Co to...- Cože?
Asi byste se měli soustředit na úkolya nemyslet na holky a kluky.
Já nemám úkoly.
Amayo. Musíme jít.
Obuj se, zlato.
Reece jednou přišel, to jsme pracovali obaa děti chodily po škole do družiny,
a řekl: „Chci být táta v domácnosti.“
A já řekl:„Tak jo. Musíme změnit rozpočet,
protože jsme zvyklí na dva příjmy,ale nějak to vymyslíme.“
V té době jsem měl dvě práce,ale dávalo to smysl.
I táta může být v domácnosti.Nekoukají se na něj jako na slabocha.
Cítil jsem, že chci být doma.Že tam chci být pro ně.
Často se nás ptají:„Kdo je máma? Kdo je táta?“
Ano, lidé se nás ptají přesně na tohle.A já jim musím říct, že tátové jsme oba
a že jsme taky partneři.Takoví by rodiče měli být.
Tak zatím.
- Mám tě rád.- Ahoj, mám tě rád.
- Apple Watch.- Nekoupím ti Apple Watch.
- Proč?- Neuhlídáš ani mobil.
Děláš si srandu?
- Tak třeba dron?- Nekoupím ti dron.
- Hele, pozor.- Jo, vidím.
Jelen. Tamhle je mládě.
Díky, že jsi ho hlásil.
Všichni si obujte holínky. Jdeme dozadu.
Tak co? Jste rádi, že tu jsme?
Celý den.
Celý den jste pryč.
Moje matka se vdávala šestkrát.
Z těch šesti manželství vzešlo deset dětí.
Už od mala...
...si pamatuji,že mi otec típal cigarety o nohu.
Aby ukázal, kdo je tu šéf.
V den svých 18. narozeninjsem se stal bezdomovcem.
Bylo to drsné.
Letos je mi 53. Nikdy jsem to nezapomněl.
Víte, i moje děti majívelice těžkou minulost.
A se všemi těmi výzvami a potížemitoho moc udělat nemůžeme.
Třeba Makai má diagnostikovanýfetální alkoholový syndrom,
ani si nebyli jistí,jestli bude někdy mluvit.
Makaii, takhle si trháš košile. Přestaň.
Ale já si řekl,že nebudeme házet flintu do žita.
Možná neměl nikoho, kdo by si našel čas...
Ne, neponesu tě.
...a ukázal mu, že to zvládne.
Tak jo.
Jednou jsem přišel domů z prácea Reece si četl o dětech s tím syndromem.
Četl o dívce,jejíž rodiče si koupili farmu,
a jak ji to změnilo.
Říkám: „Co myslíš, že máme dělat?“
A on: „Tady je pět farem na prodej.“Tak jsme si koupili farmu.
Kde má korýtko? Má...
Co? Kde?
Amayo, tamhle jsou.
Farma vážně umožnila Makaiovi,aby se cítil bezpečně.
S Makaiem si říkáme,že si pořídíme lamu nebo...
- Jo, určitě.- Je to lama nebo alpaka?
- Lama.- Lama.
- Možná si pořídíme lamu.- Alpaky plivou.
Pojď sem nahoru.
- Nedotkla ses palců.- Ale jo. Tohle je ono.
Máš se ale dotknout ve výskoku.
Řekl bych,že každé z našich dětí má své břímě,
se kterým se musí vyrovnat.
Nikdy nezapomenu, jak ke mně Reece přišela řekl: „Máme problém.
V Amayině pokoji nacházím spoustu jídla.“
Říkám: „Dělá si zásoby.
Amaya mívala hlad a bojí se,
má strach, že nedostane najíst.“
Pozor na to bláto.
Můj syn Greyson, kterému je teď 11,
se narodil dvanáctileté matce.
Když ho přijala sociálka,
krvácel do mozkua měl syndrom třeseného dítěte.
Podruhé otěhotněla ve věku 14 let.To byl můj syn Tristan.
Prosím, ne, Tristane.
Udělá salto vzad.
No, málem to vyšlo.
Mají svá vlastní trápení.
Jen nevědí, co s nimi...
...nebo jak to změnit.
A tady vstupujete do hry vy, tátové.
Musíte jim pomoct.
Roste ti knírek.
Vidíte? Já říkal, že mi roste knírek!
- Vidím.- Co je to?
- To je beďar.- Je to knírek.
Ne, je to beďar.
- Ne.- Je to beďar.
- Jo!- Není to beďar.
- Nebij ho.- Táhni.
Není to beďar.
Vyhrál jsem v loterii.
Doslova jsem vyhrál v loterii.
Jsem táta.
Teď!
Nic jsem nechtěl vícnež se oženit a mít rodinu.
Moje dětství rozhodně nebylo tak ukázkové,jak jsem si myslel, že by mělo být.
Pro své děti jsem ale takové chtěl.
Děti vzkvétají,když vědí, že jsou milované.
Děti vzkvétají, když jsou v bezpečí.
A myslím, že děti vzkvétají,když mají dobré vzory.
Pokud pro své dětivytváříte takové prostředí,
děláte vlastně vše, co můžete.
Což je, víte...
Všichni si myslíme,že budeme moct dělat mnohem víc.
Ale myslím,že nic neporazí tuhle velkou trojku:
Lásku, bezpečí a vzor.
Jedem.
To byl dobrý pokus.
Koukej, shodil jsem tě, kámo.
Taťko.
Jo, vím, že mám náskok.
Vzpomínám si, že táta hodně pracoval,
ale nikdy nebylo pochyb o tom,jaké má priority.
Jo, pracoval fakt hodně.
Ale na place jsme bývali spolu.
V jedné scéně se táta dívá na kameru,
má na klíně Joce,přes hlavu mu kouká Paige
a já mu visím na uchu nebo co.
Když jsem chtěl tátu vidětnebo s ním mluvit, byl tam.
Tady je fotka mě a táty. Byl u letectva.
Tohle místo si trochu mlhavě vybavuju.
Vidělas, jak mi táta pomáhals auty v Grand Theft Auto?
- Co jsem viděla?- Vidíš tu fotku?
Ta je dobrá.
- Tati, jak starý jsi tady?- To mi ještě bylo 22.
Táta i dědeček byli vážně,vážně skvělí tátové.
Emocionálně tam pro mě vždy byli.
To jsou boty,ve kterých se chtěl proslavit.
To se mu sice nepovedlo,
měl ale hodně velký vlivna směřování celé rodiny.
Otce jsem obdivoval
a chtěl jsem v mnoha ohledech být jako on.
Zvlášť v tom, jak se pral se životem.
Tak, dědečku.
- Dobré ráno.- Dobré ráno.
Kluk jménem Ron Howard,Ronnie, jak jsme mu tenkrát říkali,
pracoval na seriálu jménemThe Andy Griffith Show.
A jako jeho otec
jsem byl jeho zákonný zástupcea dozorce na place.
A mám v živé paměti, jak to tam probíhalo.
Pro otce a syny nejsou žádná pravidla.
Tak to prostě je.
Každá matka či otec vychovává své dítěpodle daných okolností tak,
jak považují za nejlepší.
A podle mě je pro tebe nejlepší,abys vzal ten čtvrťák.
Chápeš, co to znamená?
- Asi ano.- Dobře.
Těch 75 centů nedostanu.
Jasně.
Seděli jsme kolem stolu a četli scénář.
A protože tvůj táta, Ronnie,tenkrát číst neuměl,
četl jsem ho za něj.
A když jsme dočetli scénář,
postavil jsem se před producenty,scenáristy a režiséra
a řekl jsem: „To, jak Opie mluví...“
Tak se jmenovala postava tvého táty, Opie.
„To, jak ho necháváte mluvit,ty hlášky a moudra,
to mu možná vynese smích diváků,ale hodně to poškodí
vztah, který by měl mít se svým otcem.
Lidé se tomu možná budou smát,ale v duchu budou toho kluka nesnášet.
Nebudou ho mít rádi.“
Taky jsem řekl, že by to měli změnit tak,
aby Opie nebyl takový spratek.
Vzpomínám si, že za mnou pak Andy přišel.
A řekl: „Ranci,
u oběda jsme se bavili o tom,co jsi říkal.
Máš pravdu.
My tu postavu změníme.
Nebude tak odmlouvata nebude takový chytrák.“
Andy pokračoval:„Pokusíme se vybudovat vztah
mezi mnou a Opiem.
Takový vztah, jaký má Ronnie s tebou.“
Vzpomínám si, že jsi mi jednou řekl,že se moc bojíš,
že nebudeš tak dobrý táta,jako byl ten tvůj.
Jo, toho jsem se moc bál. Jo.
Byl skvělý. Já asi ani ne.
Když je člověk dobrý táta,je to požehnání,
které jde předat dál, ale je nepopsatelné.
On to vážně dokázal.
Nejdřív pomalé dýchání.
A pak...
Trochu jsem to s ukázkou přehnal.Je to trochu mimo.
Já problém nemám,táta má sklony k hyperventilaci.
Můžeš prosím...
Doslechl jsem se,že podle doktorů to bude „každou chvíli“.
Maminčino bříško se stahujea začíná vytlačovat dítě.
Chápeš?
A když se to děje, trochu ji to bolí.
Takže se musí soustředit a dýchat.
Věděl jsi, že táta řekl,že jeho největší obavou bylo,
že nebude tak dobrý otec,jako byl jeho otec?
Vždycky se toho bál,protože k dědovi hodně vzhlížel.
- Tohle řekl?- Jo.
Já se bojím, že nebudu tak dobrý jako...
Podívám se na tátu a říkám si:
„No, hluboko uvnitř rozhodně nejsemtak dobrý člověk.“
Jo, tohle je má obava.
Myslím, že ses dostal do dobré situace.
Teď už docela víme, co děláme.Předtím jsme to asi spíš předstírali.
Myslím, že asi minulý rok
jsme to začali chápata vyvinuli jsme si program.
Navíc máš úžasné sestry.
A, víš...
Doufám, že se budeš mít dobře.Budu se snažit.
To je váš bráška.
- Jmenuje se Reed. Umíš říct „Reed“?- Ahoj.
Mladá dámo.
Jo, to je ono.
Máme sedmý týden.
Hrozně vyrostla.
Pije spoustu mléka.
Já vím.
Ashley vstává v noci a odstříkává ho
a já ji pak krmím, což je super.
Vyžahla celou lahev.
Vytvářím si s ní pouto.
Koukejte, tohle je sranda.
Jen je protáhni.
Mladá dámo. Já vím.
Ano.
No ano.
Víte, je úžasná.
Jsem přesvědčený, že mě dobře zná.
To, že si to nebude pamatovat,neznamená, že to v ní nezůstane.
Věřím tomu.A když už nic jiného, má to vliv na mě.
Můžu položit otázku,která mě trápí nejvíc?
Neznám na ni odpověď.
Rád bych ji slyšel od vásnebo to možná necháme na divácích.
Mám říct já, jestli jsem dobrý táta,nebo to může říct jen má dcera,
jestli jsem dobrý táta, nebo ne? A...
To je děsivé. Myšlenka na to, že nevím.
Je to divné? Že mě nejvíc trápí,
jaké mám hodnocení jako táta?
Jak jsem na tom? Úspěch alespoň ze 75 %?
Jeď.
Šlapej, šlapej. Pustím tě.
Pustím tě.
Jeď.
Jeď. Dobrá práce.
Velmi brzy jsem si přečetl knihuod Deepaka Chopry.
On říká: „Na vztah se svými dětmibyste měli pohlížet tak,
že oni jsou duše a vy jste duše
a na krátký okamžik je vedete.
A ony pak jdou dál.“
Zatáčej.
Nejsou bytost, kterou vlastníte.
A zastav.
Je to někdo, komu pomáháte.
To je ono. Tak třikrát.
Raz, dva, tři.
Jdeme.
Mít děti je smysl života.
Máte díky nim práci a směr.
Tohle je teď můj smysl života. To...
Když se narodila Winnie,ztratil jsem jméno.
Už nejsem Jimmy Fallon,teď jsem Winniin táta.
Skutečný otec by za své dítě chytil kulkunebo se postavil před plamenomet.
Chránil by své dítě před čímkoli.
Skutečný otec strčí dítě za sebea schytá to za něj.
Život nemusí být dokonalý, aby byl úžasný.
Ať je úžasný.Nemusíme mít dokonalou rodinu.
Hlavně ať je úžasný.
- Tohle jsem se naučil od svého táty.- Máte kratičký okamžik. Pak zmizí.
Je pryč.
Tak si to užijte.
Pořádně si to užijte.
Řekl bych, že není nic úžasnějšího
než sledovat své děti růst.
Když sedíme u stolu a společně jíme,když si opravdu povídáme,
nechám se někdy unést a říkám si:„Tak tohle je ono.“
Myslím, že se počítá hlavně to, co vidí.Čeho jsou svědky.
Tak jo, mladá dámo. Jdeme na to.
Způsob, jak vy, otec, žijete svůj život.
To je ono, krásko.
Jakým jste příkladem.
Ne všichni se dostanou na všechny zápasy.Někdo ani na jeden.
Ne všichni dělají s dětmi úkoly,protože možná mají tři práce.
A tohle musíme jako společnost přijmout.
Důležitost toho, co otec znamená.
A musíme také zkusit vytvořit společnost,
která je podpoří v jejich snaze.
Protože když se otec snaží,poskytuje trvalý pocit bezpečí...
...a tudíž příležitosti.
- Vidíš?- Ano.
Dobrá práce.
Zahradník ví, jak se starat o semínka
v dobrém i špatném počasí.
Zahradník nechce, aby ze semínka vyrostlo
něco jiného, než z něj mělo vyrůst.
Zahradník nechce, aby z růže vyrostl dub.
Dobrý zahradník pomůže semínku,aby se z něj stalo, co samo chce,
ne co z něj chce mít zahradník.
Jo. Dobrá práce.
Otec je...
...zahradnický mistr.
TÁTOVÉ
Mluvil jsem s víc cool lidmi, než jsem já.
S Patti Scialfa a Brucem Springsteenem.Mluvil jsem s Patti a ona řekla:
„Panebože, Bruce bude u stolua řekne nějaký vtip
a oni řeknou, že je hroznej.“
Ptám se: „Co?
Je to Bruce Springsteen.
My ostatní jsme jen...On je Bruce Springsteen.“
A ona: „To nevadí, je táta.“
Moje děti mě považují za trapáka.Jsem slavný.
I jako osoba.
Mají vážně špatný úsudek.
Moje dcera chcev osmi letech koukat na Osvícení.
A já na to:
„Zaprvé: Ne.
Zadruhé: Vybrala jsi skvělý film.“
Takoví teď tátové jsou.
Tohle je nový táta.
Nosím dítě.
Taková je nová móda.
Nemusíme je do ničeho nutit. Já ani žena.
Když už něco,je to jako s mým přehráváním,
je potřeba ho někdy krotit.
Krotit to.
Některé nejlepší okamžiky našich životů
jsou ty tiché momenty,kdy čekáme, až se dítě vykadí.
A ono se vykadí.
A my jásáme.
Když nemáte děti na obrazovce telefonu,tak jen předstíráte. Jen abyste viděli...
Jsem komik, kterému se daří. Sestra jevelmi úspěšná advokátka v Bay Area.
Chci tím říct,
že bití dětí sandály funguje.
Vím, že to není ten nejmodernější názor.Jen říkám, jak to je.
Když vyrostou, jsou z nichtakoví zábavní dospělí.
Kdybych je neznal,kdyby to byli třeba moji kolegové,
řekl bych si, že jde o super děcka.
Je to jako byste sichovali vlastního kamaráda.
Jestli mám oblíbený tátovský vtip?
Mám rád tuhle hádanku:„Víte, jak v někom vzbudit zvědavost?“
„Zítra vám to povím.“
- Moc vám děkuji.- Já děkuji.
Lepší než Will Smith?
Měli jste dost společného.
Mám pocit, že to máme.Cítím se skrz naskrz prozkoumaný.
Dobře. Odvedla jsem svou práci.
Víš, tati, mám tě ráda.
Taky tě mám rád. Díky.
Tedy „díky“? Nechtěl jsem tu být.Plakal jsem před kamerou.
Nevím, proč ti děkuju,ale jsem na tebe hrdý.
Moc hrdý.
- Díky.- Fajn.
Mám tě ráda.
Páni, jsi dobrá.
- Mám tě ráda.- I já tebe.
Díky, že tu jsi.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE RANCE HOWARDA1928 – 2017
- Díky.- Byla to legrace.
Překlad titulků: Tomáš Slavík