А зараз – сенсаційні новини про атаку в Лондоні.
Це відео з анонімного джерела.
На ньому видно Квентіна Бека, він же Містеріо, за хвилину до смерті.
Попереджаю: відео може шокувати.
Я доправив Елементалів у міжвимірний портал,
та навряд чи вийду звідси живий.
Я зазнав нападу Людини-Павука.
У нього армія дронів, технологія Старка.
Він каже, що стане новою Залізною Людиною, він і ніхто інший.
Чи розпочинати атаку дронів?
Можливі численні жертви.
Так, і скоріше. Ліквідувати усіх.
Це приголомшливе відео було сьогодні оприлюднене
скандальним веб-ресурсом «Щоденна сурма».
Оце вам остаточний доказ
причетності Людини-Павука до жорстокого вбивства Містеріо,
міжвимірного воїна, що віддав життя за нашу планету,
та, безсумнівно, увійде в історію як найкращий супергерой усіх часів.
Але це ще не все. Ось вам справжня сенсація.
Готуйтеся. Раджу сісти.
Справжнє ім'я... ім'я Людини-Павука...
Людину-Павука звати Пітер Паркер.
Якого..?
Так, шановні. Пітер Паркер.
17-річний злочинець з величезною жадобою людиновбивства...
Ти дівчина Павука?
насправді – смертоносний суперлиходій Людина-Павук.
Це він!
Будь ласка, не чіпайте її.
Ти ще підліток?
Ти вбив Містеріо? Ти допомагала йому вбивати?
Ану, малий, покажи обличчя.
Він мене вдарив. Павук мене вдарив!
Люди захоплювалися цим хлопцем, він був героєм.
А хто він для мене? Загроза суспільству номер один.
Я ж казала, я більше не хочу літати!
Я нічого не бачу, ти мені рукою...
Вибач. Пробач.
-То куди ми? -Я не знаю. До тебе?
Ні. До мене не можна. Тебе тато вб'є.
Що? Ти ж казала, я йому подобаюсь.
Розподобався!
-Чувак. -Чувак!
-Чувак!
Чувак!
-Вибач. Ти в нормі? -Та ні, не дуже.
Йоу, Пітер!
ОСТРІВ РУЗВЕЛЬТА
-Треба тікати. Давай. -Ти ж не хотіла літати.
-Забирай мене звідси. -А тоді - на метро.
Ні!
Потяг!
НАЙКРАЩІ СЕНДВІЧІ ДЕЛМАРА У КВІНСІ-3
Ще гірший кошмар.
-Ти в нормі? -Так. Цілком.
Швидко. Застрибуй. Мені дуже шкода.
Добре.
Вибач.
Я бовдур. Не знав, що тобі зі мною погано.
Та ні, було весело. Тому це й зветься «флірт»!
-Погуляли. -Було весело.
Та я можу бути й веселішим. Справді.
-Буде ще нагода. -А коли вона буде?
Я гляну, що там.
-Ні. Хеппі! -Це моя робота.
-Він то приходить, то йде. -Пітер?
-О ні. -Боже.
Пітер? Пітер?
Я не знаю, що робити!
-Господи. -Я не бачив.
-Це не те, що ви подумали. -Вибачте. Думайте про захи...
-Ой! Слухай! Ти, мабуть, Мішель! -Вітаю. Так, це я, вибачте.
-Дуже приємно. -Я така рада.
Ви що, плакали?
Ми розірвали стосунки.
Гей, Людино-Павук!
Незручно вийшло.
Не знав, що ви розбіглися. Думав, у вас любов, Мей.
-То було захоплення. -Поговоримо на кухні?
Але ж ви така гарна пара.
Ми неправильно вибудували межі.
-Я піду відчиню. -А ходімо сюди.
-Дзвонять? -Це правда?
Я збирався йти...
Не зараз!
Не знала, що ти соромишся теми сексу.
Секс тут геть ні до чого.
Якщо ти хочеш поговорити ще раз...
Що за звуки?
Гей, Людино-Павук!
Я не проти взяти паузу, якщо хочеш.
Ні. У тебе є свої завдання, а в мене – свої.
Ой. Ого.
Дістав цей телефон.
Відлипнете від телефонів хоч на 5 хв?
Я хочу поговорити про ваші стосунки.
Пітер?
Що?
-Це що..? -Це тут?
-Йоу, Пітер Паркер! -Пітер!
Та, може, насправді це дрібниці.
Павуча загроза!
Уряди країн світу вже розслідують
дії вбивці, якого звати Людина-Павук, він же Пітер Паркер,
він же підступний воєнний злочинець,
який роками тероризує порядних жителів Нью-Йорка.
Нарешті це місто і весь світ
побачать його сутність.
Убивця! Містеріо назавжди!
Стали відомі нові подробиці нищівної атаки в Лондоні минулого тижня.
Деталі зі штаб-квартири Розвідувального комітету.
Лише нещодавно влада країни підтвердила,
що безпілотники, які атакували Лондон,
розробила компанія «Старк Індастріз».
Федеральні агенти! Відчиніть!
Агенти? Так, ти сиди.
Відділ контролю руйнувань.
У нас ордер на арешт Пітера Паркера.
Четверту поправку знаєте? Незаконні обшук і арешт?
За мною. Вперед.
Я не вбивав Квентіна Бека. Це дрони.
-Твої дрони. -Ні. Ну...
Нік Ф'юрі весь час був там.
Спитайте, він усе пояснить.
Ніка Ф'юрі не було на планеті вже цілий рік.
Що?
Пітер! Гей! Привіт.
Мішель! Сер, вони тут узагалі ні до чого.
Жодного слова без адвоката!
Кличте адвоката.
-Міс Джонс-Вотсон... -Джонс. Я не «Вотсон».
-Міс Джонс. Навіщо вам адвокат, якщо... -Якщо я невинна?
Точно. Хіба що...
Мені є що приховувати?
Я добре знаю вашу тактику і свої права.
Відповідайте на запитання.
Я бачив ваше досьє.
Ви розумна молода жінка з великим майбутнім.
Навіщо ризикувати, зв'язавшись
з таким сумнівним типом, як Пітер Паркер?
Перепрошую, що змусив чекати.
Організуєш перекус? Нед тут давно.
Зараз буде.
Чувак, вибач за таку лажу.
Мені не можна нічого казати.
Та знаю, Нед, я й не тисну. Але одне запитання.
Коли Мішель сказала, що Пітер – Людина-Павук...
-Стоп. -Що не так?
Я знав до Мішель. Я був його «кадр за кадром».
Я знаю таких. У мене половина кадрів – за кадром.
Ну от! Тоді ви в курсі. Я допоміг йому знайти Стерв'ятника.
Цього я не знав.
Я ще допоміг костюм хакнути і трохи – з космосом.
То у злочинних діях Людини-Павука ти фігурував як головний спільник.
Я прошу викреслити мої слова з протоколу.
З усією повагою... хоча яка може бути повага?
Якщо у вас немає вагомих конкретних обвинувачень,
то це незаконне затримання.
Вам-таки потрібен адвокат.
Не зрозуміла?
Дитина в небезпеці – серйозна стаття.
Хлопця довірили вам,
і як опікунка, а фактично – мати,
ви не лише дозволили йому ризикувати,
а ще й заохочували.
Як так можна?
Я хочу бачити Пітера, негайно.
«Старк Індастріз» вплуталася в павутиння
сутичок Людини-Павука з Містеріо.
Сьогодні федеральні агенти відкрили провадження щодо зниклої розробки Старка.
«НАРАЗІ БЕЗ КОМЕНТАРІВ».
Хоч фотка нормальна.
Що відбувається?
Чудесно, дякую.
Пітер, є й добрі новини.
Обвинувачення не дійдуть до суду.
Що, серйозно?
Я так і знала.
-Містере Мердок, дякую. -Дякую, Метт.
-Це чудово. -Та будь ласка.
-А проте, містере Хоґан? -Так.
Федерали активно взялися за ту розробку, яка зникла.
Я знаю, ви віддані містерові Старку, але якщо ви причетні...
-Хто, я? -Знайдіть адвоката.
Знайти адвоката, бо я під підозрою... Я думав, що він...
Ви казали, не засудять.
Я заявлю за порадою адвоката,
що не відповідатиму,
щоб не свідчити проти себе, і...
Це як у «Славних хлопцях». Що там казали?
Я знаю, про що ти. Заспокойся. Послухай його.
Метт?
Адвокат потрібен дуже хороший.
Пітер, зараз ти викрутився,
але все буде значно гірше.
Бо є суд громадської думки.
Убивця!
Містеріо назавжди!
А як ви це зробили?
Я дуже хороший адвокат.
МИ ВІРЕМО МІСТЕРІО
Треба шукати безпечніший дім.
ВВЕДІТЬ КОД
Як його..? Як це..?
Сигналізацію вимкнено.
Тут гарно. І безпечно.
Ласкаво прошу в духовну оазу.
Граєш у Донкі Конга-молодшого?
Нікі з Джерсі-Сіті, ви в ефірі.
Я не кажу, що не хочу вшановувати «Месників».
Але ж не так.
Повісити щит Капітана Америки на Статую Свободи?
Він там як на корові сідло. Не чіпайте Статуї.
КЕЙСИ СТАРКА
Хеппі...
Ти вже розіслав заяви на вступ?
Та оце щойно в MTI закінчив.
-А ти? -Так само.
От би нас обох узяли. І Неда.
Так, але для навчання стипендії потрібні, інакше нереально.
Та ну, в тебе високі оцінки, бал і все таке...
-По-твоєму, я надто прагматична. -Ні, ні, ні. Ну...
Трохи є. Але нічого. Це одна з твоїх найкльовіших рис.
-Чесно? -Ага.
А які в мене ще кльові риси?
Твій нескінченний оптимізм.
У мене ж завжди напівповна склянка.
А ще ти душа компанії.
Я люблю спілкування. І взагалі людей люблю.
А ще – спорт.
«Метс» точно виграють Кубок світу.
Серйозно?
Що це за звуки?
Це Хеппі. Глянь. Віддав кімнату Мей, а сам спить у кріслі.
У мене дивне запитання.
Тобі не легше, коли всі знають?
Відколи мене вкусив той павук,
був усього один тиждень, коли здавалося, що життя нормальне.
Чи трохи нормальніше.
І...
це було, коли ти довідалась.
Бо нарешті знали всі люди в моєму житті, яким я хотів би сказати.
Це було прекрасно.
А тепер усі кому не ліньки знають і...
я найвідоміша персона в цілому світі.
А грошей досі нема.
Я...
чекаю завтрашньої зустрічі.
Так. Я теж.
Закругляйтесь.
У вас це взаємно. І так ясно. Відбій.
Нічого нового ви не скажете. Дайте виспатись.
-Ви нас підслухували? -Салют, Хеппі.
Ненавмисне.
-Від Мішель вітання. -Привіт.
Я веду репортаж зі школи, і це перший день випускного класу її найвідомішого учня –
Пітера Паркера. Лови їх, тигре!
Чи доцільніше сказати: «Павуче»?
Увесь ранок...
біля Мідтаунської науково-технологічної школи збирається натовп.
Симпатії розділилися: є прибічники Людини-Павука та протестувальники.
Мішель!
Мішель! Мішель, ми любимо тебе!
Мішель, ти народиш йому малюків-павучків?
Назад! Відійдіть!
Ти ж у курсі, що він убивця?
Пітер, відос для TikTok!
Містеріо назавжди!
Зроби сальто!
-Ану поцілуйтеся з Мішель! -Відваліть!
-А ти хто такий? -Я Нед Лідс.
Я дружбан Людини-Павука.
Хто на нього наїде, наїде на Флеша Томпсона.
А про нашу бомбезну дружбу
читайте у моїй книжці «Флешпойнт».
Один павук, два серця, мільйон крутих спогадів.
Замовляйте.
-Іди. -Я тут...
Ні. Йди!
Зустрінемося всередині.
Дивіться наші репортажі весь рік,
і ми триматимемо вас у курсі
боротьби Пітера з найзапеклішим ворогом –
вступом у коледж.
Пітер, дозволь нам привітати тебе з поверненням у Мідтаунську школу,
де виховують героїв.
І вбивць.
Замовкни.
-Для нас честь вам служити, сер. -Та ні.
Містеріо був правий.
-Стоп. -Містеріо правий.
Наші учні створили цю дошку для вас.
Ні. Її створив ти.
Я трохи допомагав.
Я тебе скільки просив: не треба, але ти гнув своєї.
То він зліпив.
Сподіваюсь, у вас буде хвилинка роздивитись.
І можеш спокійно ходити чи літати по коридорах.
Чи повзати стелею, щоб не діставали.
Ви таке вмієте.
Я просто...
-Я знаю, що ти скоїв. -Годі. Не ганьбися.
-Я все знаю. -Прихильник теорії змови.
А можна так і лежати тут цілий день? Там, унизу, така дурка.
Оце ще круто.
«На думку деяких дослідників, Паркер
уміє, як павуки-самці, гіпнотизувати самиць,
і так він заманив Джонс-Вотсон в секту імені себе».
Годі. Не читай.
Так, мій павучий володарю.
ПАВУКИ-ПОСІПАКИ
Нарешті можна усамітнитись.
Там, унизу, така дурка.
Слухайте, є ідея...
коли вступимо в МТІ, селимося разом.
-Так, аякже. -Буде кльово.
МТІ
-Це ми на фотці. -Так.
Тільки без фризбі. І усмішок.
МТІ, звісно, мрія.
Але якщо поєднати запасні варіанти,
то опинимося разом у Бостоні.
Навчання, нове місто, я буду Павуком.
Там же є злочинність?
-Звісно, є. -Там люта мафія.
То це буде типу все з нуля.
Що таке?
Таке відчуття, що коли
готуєшся до розчарування,
то воно не підкрадеться несподівано.
Та перестань.
Буде все з нуля.
І ми будемо разом.
Так. Твоя правда. Все з нуля.
Так.
Усе з нуля.
Перший уже є!
Та нічого. Це запасний варіант.
Пітер!
Ні?
Останній.
МТІ?
Добре.
Готові?
Джонс. Я ж казав зняти геловінські декорації.
Ні, то ви Саші казали...
Не нахабній. Виконуй.
Вже біжу.
Я зараз блювону.
Не треба, бо він змусить мене прибирати.
Це наш єдиний шанс. Сюди або нікуди.
Та ну! Перестань.
-Усе. Ну як, готові? -Ага.
Тоді на три.
Раз, два, три.
Ні.
А в тебе?
«Через неоднозначну ситуацію,
що склалася, ми змушені відхилити розгляд вашої заяви».
Як несправедливо.
Несправедливо! Я нічого поганого не зробив.
А ви однозначно не робили.
Готуйся до розчарування, і воно ніколи не підкрадеться.
«Не спати, бо скоро...
МТІ
Бостон!»
МТІ
А вас не прийняли?
Ні, бо ми справжні друзі Людини-Павука.
Так. Я, мабуть, краще піду.
У них там зустріч першокурсників і...
Сорян, народ.
Джонс, чого там гуляєш? Працюй.
Так, я вже йду.
Знаєте що?
Я ні про що не шкодую.
Я теж.
Хоча треба батькам листа показати.
Вітаю.
Агов?
Я...
Найвідоміша людина в світі. Я знаю.
Я Вонг. Тільки не послизнися, бо ми не страхуємо третіх осіб.
Це декорації до вечірки?
Ні. У нас у Ротонді один портал веде до Сибіру.
Заметіль прорвалася.
Бо дехто забув накласти щомісячне запечатувальне закляття.
І ось цей дехто. Не пам'ятає, що я вже пішов на підвищення.
На що?
Верховний чаклун – це підвищення.
Я думав, що ви – верховний чаклун.
Ні, його черга надійшла раніше, я ж блимнув на п'ять років.
Ну, я вас вітаю.
-Якби я не зник, я б... -Усе спалив ущент.
Вам хто дозволив не згрібати сніг?
Ну, Пітер, чим завдячую приємністю?
Так. Вибачте, що турбую, сер, але...
Ми разом врятували пів усесвіту,
тож які між нами можуть бути «сери»?
Добре, Стівен.
Дивнувато, але я дозволяю.
Коли Містеріо викрив мене,
моє життя пішло псу під хвіст,
і я не знаю, чи так вийде, але просто цікаво,
чи можете ви повернутись у минуле і стерти це викриття?
Ми втрутились у стабільність простору-часу, щоб повернути мільйони.
А ти хочеш повторити, бо в тебе щось пішло не так?
Річ не в мені. Це зашкодило багатьом людям.
Моїй тітці Мей, Хеппі, найкращому другу, моїй дівчині. У них немає майбутнього,
бо вони знають мене, а вони ж нічого такого не скоїли.
Мені дуже шкода, проте...
навіть якби хотів, каменя часу я вже більше не маю.
Ну так.
Вибачте, що я вас потурбував.
-Нічого, ти не... -Забудьте, будь ласка.
Він забуде. Він це дуже добре вміє.
Вонг!
-А ти подав непогану ідею. -Яку?
Руни Кофколя.
Руни Кофколя?
Та це стандартне закляття забування.
Часу не поверне, але всі забудуть, що ти - Людина-Павук.
-Серйозно? -Ні, не серйозно.
Це порушення темних порогів між знаною та незнаною реальністю.
Закляття небезпечне.
Воно у нас було і для дурниць.
Пам'ятаєш повномісячну вечірку в Камар-Таджі?
-Ні. -Отож.
Не будь занудою, Вонг.
Згадай, через що він пройшов.
Тільки мене не втягуйте.
Гаразд?
Гаразд.
А що це за місце?
Обитель, зведена на перетині потоків космічної енергії.
Не ми перші шукали такі.
Цим стінам не одна тисяча років.
А у вісімдесяті тут знімали серію «Праведника».
Ну, я...
дуже дякую за допомогу, сер.
Та дрібниці.
І не зви мене «сер».
Точно. Вибачте.
Готовий?
Так, готовий.
Радий був знати тебе, Людино-Павук.
Я вас не зрозумів.
Увесь світ незабаром забуде, що Пітер Паркер – Людина-Павук.
І я так само.
Усі-всі?
А не можна, щоб дехто знав?
Закляття працює не так,
і його дуже важко та ризиковано міняти в процесі.
Моя дівчина забуде все, що між нами було?
І моєю дівчиною вже не буде?
А вона була нею, бо ти Павук чи..?
-Не знаю. Сподіваюся, ні. -Гаразд.
Усі на світі забудуть, що ти Людина-Павук, окрім твоєї дівчини.
Дуже вам дякую.
Ой капець, Нед. Нед.
Що таке Нед?
Це мій дружбан, і дуже важливо, щоб Нед знав.
Ну все. Далі – жодних змін параметрів цього закляття,
поки я його накладаю.
Гаразд, я все, присягаюся, що вже все. Так.
-Тітці Мей ще треба знати. -Годі втручатися в магію.
Коли Мей дізналася про мене, були проблеми.
Я вдруге такого не переживу.
-То тітка Мей? -Так.
-Дякую. Хеппі? -Далеко ще до хепі-енду.
Це Хеппі. Гарольд Хоґан.
Працював на Старка, зустрічався з тіткою...
Ти замовкнеш колись?
Усі, хто раніше знав, що я Людина-Павук, хай собі й далі знають!
-Вдалося? -Ні!
-Ні. Ти вліз у моє закляття шість разів! -П'ять.
Ти вліз у моє закляття. Так не можна, я ж казав.
І от маєш. Закляття вирвалося з-під контролю.
Якби я його не стримав, могла б статися катастрофа.
-Стівен, слухайте, я не хотів... -Зви мене «сер».
Вибачте, сер.
Після всього, що ми разом пережили,
я чомусь вічно забуваю, що ти ще дитина.
Слухай, Паркер, проблема не в Містеріо.
А в тобі, бо ти живеш подвійним життям.
І що довше живеш, то небезпечнішим це стає, повір.
Співчуваю тобі й друзям, що вийшла лажа з коледжем,
та якщо тебе не прийняли, і ти уже просив переглянути рішення,
то нічого, на жаль, не вдієш.
А «переглянути» - це ви про те, що я міг подзвонити?
Так.
А так можна було?
А ти що, не дзвонив..?
Прийшла відмова, і я подумав...
Перепрошую.
Хочеш сказати, що навіть не спробував себе відстоювати,
перш ніж попросив мене промити мізки всьому світу?
Якщо під таким кутом дивитися...
Давай, давай, давай.
Чувак, що? Я зайнятий.
-Флеш, де тусівка МТІ? -А що?
Треба де з ким перетерти.
Щоб дати Неду і Мішель другий шанс.
А що з того мені?
Я ризикую, розмовляючи з тобою.
Гаразд, я тебе...
тиждень підкидатиму до школи?
Місяць.
-Тиждень. -Два тижні.
Флеш, допоможи.
Ти знаєш, чого я хочу.
Я скажу всім, що ти мій друг.
-Флеш, прошу, виручай. -Добре-добре.
Є чувиха, заступниця ректора,
от з нею перетри.
-Супер. І де вона? -Поїхала.
-А куди? -В аеропорт.
Мережа Старка недоступна.
ось та чувиха
Розпізнавання облич недоступне.
Привітик.
Так, я вас бачу.
Господи!
-Це Пітер Паркер. -Мамо?
-Мамо, дивись. -Мамо.
Ні, це Пітер Паркер.
«ФЛЕШПОЙНТ»
Гей!
Так.
Слухаю.
-Вітаю, я Пітер Паркер. -Ви стоїте на дорозі, ви в курсі?
Вибачте, мені треба з вами поговорити. Я знаю, що ви їдете в аеропорт.
Мішель Вотсон і Нед Лідс –
найрозумніші люди в моєму житті.
А я тупий, бо не прогнав їх від себе.
Але без них загинули б мільйони.
Нехай МТІ не буде дурним, як я.
А він дурний?
Ні, я мав на увазі, нехай не буде дурним.
Як тупа версія мене самого, яка не прийняла б їхньої допомоги.
Ви не готувалися, так, Пітер?
Власне, я намагаюся ска...
Чого ви біжите?
От триндець.
Мем? Раджу вам вийти з машини.
Усім зійти з мосту!
Замкнено. Двері... Стій!
Здоров, Пітер.
Привіт? А ми..? Ми знайомі?
Що ти зробив з моєю машиною?
Я не розумію, про що ви. Якою машиною?
Уся потужність сонця на моїй долоні.
Її не стало.
Сер, перестаньте трощити тачки,
і разом пошукаємо вашу машину. Я допоможу.
Вирішив погратися зі мною?
Я за!
Ви в безпеці. Але тікайте.
Гадаєш, моднявий новий костюмчик тебе врятує?
Дарма я не вбив твою подружку, коли була нагода.
Що ви сказали?
Схоже, конкурент у нас з'явився.
«ЩОДЕННА СУРМА»
Пітер! Рятуй!
Не бійтеся, мем, я вже йду!
Пітер!
Мем, зберігайте спокій. Дихайте глибоко. Ви в нормі?
Ні!
У мене все під контролем, чесне слово.
Костюм пошкоджено.
Нанотехнології.
Ти перевершив себе, Пітер.
Я тебе недооцінював.
Але тепер ти помреш.
Ти – не Пітер Паркер.
Я вже нічого не розумію.
Що відбувається?
Знайдено новий пристрій.
З'єдную з новим пристроєм.
Не слухайтесь його. Мене слухайтесь.
Гей.
Ні. Ні!
Мене слухайтеся.
Ні, не його. Мене.
Мем, усе гаразд? Ходімо, ви ще встигнете на літак.
Пітер.
Ти герой.
Ні... Ну, я... Ні, я...
Я поговорю з приймальною комісією про твоїх друзів і про тебе також.
Ні, мем, я просив не за себе.
Я поговорю про твоїх друзів і про тебе. Згода?
Чесно?
І якщо ніде не накосячите, будуть непогані шанси.
На. Відійди, я з ним побалакаю.
Гей! Ви! Я вас бачу. Ану йдіть сюди!
Це було негарно! Неймовірно!
Хто ви такий?
Стійте. Стійте, стійте. Не намагайтеся мене вбити,
бо я вами керую.
Усі ваші щупальця підкорюються мені. Ясно?
То хто ви такий? Що ви до мене..?
Ні.
Осборн?
Докторе..?
Стережися своїх бажань, Паркер.
Випусти, негайно!
А ви не могли б пояснити, що коїться?
Закляття, яке ти запоров,
коли всі мали забути, що Паркер – Людина-Павук.
Воно притягує всіх, хто знає, що Паркер – Павук,
з усіх всесвітів у цей, до нас.
З усіх всесвітів?
Ти хто такий? І де я?
Краще їм нічого не пояснювати, бо, якщо чесно,
мультивсесвіт – це концепт, про який відомо страхітливо мало.
-Мультивсесвіт існує? -Усього цього не мало бути.
Але ви дали відбій.
Ні, я локалізував чари. Та кілька оцих пролізло.
Коли ти пішов, я погнався за істотою з іншого світу в каналізацію,
і там знайшов цього...
слизького зеленого гада.
Чари? Це ви про магію?
У когось костюмована вечірка? Хто цей клоун? Що за маячня?
Дивись.
Ти знаєш Пітера Паркера, Людину-Павука?
Так.
-Це він? -Ні.
Ясно?
Так, зробимо от що.
Я не знаю, скільки в нас цих візитерів...
Я ще одного бачив. На мосту.
Він був як летючий зелений ельф.
Звучить дуже мило. З нього й починай.
Решту теж переловиш, приведеш,
а я придумаю, як їх витурити, доки не знищили матерію реальності,
або гірше – Вонг не дізнався.
Докторе Стрендж?
Що?
Нам з друзями дали другий шанс на вступ у МТІ,
та якщо мене зловлять за бійкою зі скаженими монстрами, то...
-Припни язика. -Вибачте.
Для тебе зараз головне – коледж?
А що це ви зробили?
Це.
Так не можна...
Як ти це зробив?
Натренувався на вечірках.
Гей.
Один постріл, замкнув, пішов далі. Не дякуй. До роботи.
Сер.
Ну, що ще?
Я знаю, сам напартачив, я все виправлю, але мені потрібна допомога.
Я у святині святинь, повірити не можу.
Та я також.
А як ви зрозуміли, що ви чаклун?
Мені бабуся каже, що у нас це сімейне,
а в мене інколи в руках поколює...
Сходи до лікаря.
-Пітер. -Привіт.
Вибачте, що я вас у це втягнув. Але без вас я не впораюсь.
І не думай вибачатись. Ти дав нам другий шанс у МТІ.
А як ті поганці сюди залізли?
Він спаскудив закляття, пропихаючи вас у коледж.
-Ти ж врятував заступницю ректора. -Це магія?
Ні, це було потім. Давайте краще про хороше, так?
Ні, давайте все-таки про погане.
Поки що ти виявив нуль перебіжчиків з мультивсесвіту,
тому беріться за телефони,
шартеся в інтернеті і розгапликуйте цей гаплик.
Ви так командуєте, наче це не ви нафакапили з закляттям,
тобто це ж наче ваш факап.
До речі, я й сама знаю кілька магічних формул,
що починаються словами «будь ласка».
Будь ласка, розгапликуйте цей гаплик.
Працюйте внизу, у крипті.
Унизу, у крипті?
Тупо крутяк.
-Слухайте, з цим закляттям... -Усе нормально.
-Чесно? -Так.
Тут усе ясно. Ти хотів усе залагодити.
Але наступного разу можеш повідомити нам.
Вирішуєш ти такий:
«Ага, треба сьогодні замутити щось, типу зламати всесвіт».
Тоді ми тобі допоможемо. Влаштуємо мозковий штурм. Ідеї є.
Згода.
Нед?
Ой, чувак, та все клас. Серйозно тобі кажу, забий.
Знаряддя тортур!
Це тренажер для пілатесу.
-А це... -Крипта.
Шукаємо решту загарбників,
ти їх шокером, Доктор Магія відсилає,
а тоді ми – студенти МТІ, і з мене черстві пончики.
Лови мультивсесвітну мерзоту.
Гей! А це ще хто такі?
Це мої друзі. Це Мішель, а це Нед.
Вітаю.
Вибачте, а як вас звати?
Доктор Отто Октавій.
Я серйозно, а насправді як?
Це що, динозавр?
ФІКСАЦІЯ РУК АКТИВНА НАНОКОСТЮМ ВИМКНЕНО
ЗАСІБ ДЛЯ МИТТЯ РУК
ШАБЛОН ДЛЯ БОРІДКИ
Якщо не відмивається, принось, я виведу.
Ні, ні, ні. Мей, спочатку треба знайти цих істот.
Що ж, закінчуй місію і приходь. У нас доброчинний збір консерв.
Ну, на крайняк.
Одного знайшов!
-Я йду. -Добре, цілую.
Надійний кадр за кадром ручається за кожен кадр.
Що знайшов?
Якісь електричні явища коло військового дослідного центру за містом.
Свідки кажуть, що бачили монстра, який летів десь угорі.
Це точно той, що був на мосту, так?
Це неможливо.
Ви його знаєте, правда ж?
На мосту ви назвали його ім'я.
Норман Осборн. Геній-винахідник. Військові досліди.
-Але він був жадібний і дезорієнтований. -Що з ним сталося?
Мене дратують твої розпитування, хлопче!
Гаразд.
Тоді я пішов. А куди я пішов?
Це не може бути він.
Чому?
Бо Норман Осборн загинув, уже давно.
Тож або ми когось іншого бачили...
або ти летиш у незнане на бій з примарою.
Спостерігай за лісом. Ми не знаємо, де цей чудик.
Не розумію, як ти так літаєш і не блюєш.
-Ви це бачили? -Ні.
Там дуже темно.
Добре, добре, добре.
-Що там у тебе? -Пітер, не мовчи.
У тебе що, радар спрацював? Радар щось радить?
-А це ви бачите? -Ага.
-Осборн? -Ні. Той зелений. А цей блакитний.
А ви часом не з іншого всесвіту? Просто цікаво.
Що він робить?
Не знаю. Заряджається.
Тут щось не те. Пов'яжи його.
Ліворуч! Наліво, чувак! Давай! Наліво! Так!
Що ти верзеш? Направо. Направо! Яке ще наліво?
Направо!
Народ! Не заплутуйте мене!
Ой, ні-ні, ні. Що сталося? Пітер?
Пітер, це я. Флінт Марко. Ти пам'ятаєш?
-Я Пітер, та не ваш Пітер. -Як це ти не мій Пітер?
-Що за чортівня коїться? -Я поясню.
А допоможете його зупинити?
Добре.
Оточіть його, а я витягну з розетки.
Погнали!
Довго я не зможу його стримувати.
Я зараз, я зараз!
Інший Пітер. Дивно.
Дякую.
-Сорян. -Не переймайся.
Я знову в своєму тілі.
Слухайте...
Тотальна шиза, я знаю, проте це не ваш всесвіт.
-Інший всесвіт? -Що?
Я це відчув. Напруга. Вона інша.
Але класно.
Легше, приятелю.
Це я винен, що ви тут.
Де? У цьому всесвіті? Чи в лісі? Ліс ненавиджу.
Я про всесвіт, сер.
То що, так і стоятимете, вдаючи, що я не з голою дупою, чи як?
-Ага. -Ні, ні.
Я...
Що це було?
-Що ти зробив з ним? -Усе гаразд.
Ти його вбив?
Я зараз поясню геть усе. Ви тільки вірте мені. Прошу.
Я тобі не вірю. Я тебе не знаю.
Що це таке?
Ти обрав не того союзника.
Коннорс?
А що? Ти знаєш цю тварину?
Ні, ні, ні. Це не тварина. Це людина.
Ого. Ці двоє з одного всесвіту.
Доктор Курт Коннорс. Науковець з «Оскорпу», де я працював.
Видатний був науковець.
Та перетворився на ящера.
А далі хотів зробити місто ящірок. Сказився.
Я не божевільний, Макс. То був наступний етап еволюції людини.
-Цей динозавр говорить. -Ящір.
До речі, а що сталося з тобою?
Ти раніше був гнилозубий, лисуватий і в окулярах.
Що за раптова зміна іміджу?
А хочеш, я тобі ще радикальніше імідж зміню?
-Дай вгадаю. А-ля ящір? -Точнісінько!
Заткнутися не могли б? Де ми?
-Складне питання. -У темниці чаклуна.
У темниці чаклуна?
Така гірка правда життя. Тут у нас реально чаклунська темниця.
Відчепіться зі своєю магією.
Я хочу ще тієї нової енергії ковтнути.
Пітер, салют.
А ті чуваки вже там?
Мають бути електрик і піщаний.
Так, вони всі тут, під замком.
Супер. Я ще трохи тут затримаюсь,
порозгрібаю, бо знов на мене всіх собак повісять.
Добре.
Але слухай, я без вас не впорався б, тож дякую.
Так. Прошу.
Чуєш, а спитай ще, чи це деревний монстр чи типу вчений, який став деревом.
Це дерево, чувак.
Просто дерево.
Боягуз! Ми маємо завоювати новий світ.
Мене нудить від тебе.
Дай мені спокій. Будь ласка.
Сховався в темний закутень.
Сховався від себе справжнього.
Ні.
А від себе не втечеш.
Мей
-Так, Мей. -Привіт.
Я на роботі, і сюди прийшов один з тих, кого ти шукаєш.
ПЛЕД
МІСТЕРІО МАВ РАЦІЮ
Мей? Де Мей?
Дякую.
Мей!
Салют, дочекалися.
Норман, це і є мій небіж.
Норман Осборн? Але ж ви наче...
Я побачив Людину-Павука в рекламі цього притулку.
І ризикнув зайти по допомогу. Але ти – не він.
Вам потрібна допомога Павука?
Людина розгублена.
Я не знав, куди ще піти.
У моєму домі живуть інші люди.
«Оскорпу» не існує.
Мій син...
Часом...
Я сам не свій.
Я – ніби хтось інший.
І коли він мене контролює, я нічого не пам'ятаю.
-Хто це? -А зараз я в цьому притулку.
-Хто контролює? -Я не знаю, що зі мною коїться.
Усе гаразд.
Це якесь безглуздя.
У нього шок.
Він загубився не лише між світами. У нього каша в голові.
Вони всі такі?
-Так. -Так?
У всіх є проблеми з психікою і тілом.
Його треба лікувати. Мабуть, не лише його.
Стій, ти ж не про... Ні, Мей, це зовсім не мій клопіт.
Пітер. Зовсім не твій клопіт?
Мей, у них значно більше шансів на лікування там, звідки вони родом.
Відправити їх додому – ось їм найліпша допомога.
Справді їм? Чи передусім собі?
Роззирнися навколо. Це наша робота. Допомагати людям.
Так для них буде краще. Справді.
Факт залишається фактом: Людина-Павук – це загроза.
Ми повернемось після короткої реклами харчових додатків «Щоденна сурма».
Ваша єдина щоденна доза. Окрім новин.
Перерва.
Ну?
Я стежу за ним.
Він з тіткою і якимсь типом.
-Точно? -Виїхали з притулку.
Гаразд. Не загуби.
Дякую, Мей. Може, ще зустрінемось.
Він довіряє тобі. І я теж.
Дякую, що відмила костюм.
До вечора.
-Народ, це містер Осборн. -Я доктор.
Вибачте. Доктор Осборн, це мої друзі. Нед і Ем-Джей.
Мері Джейн?
Насправді, Мішель Джонс.
Фантастика.
Думаєш, інші Неди Лідси теж є?
Октавій?
Осборн?
Що з тобою сталося?
Що зі мною сталося?
Це ти – ходячий труп.
Не розумію.
Ти загинув, Норман.
Багато років тому.
Ти божевільний.
Як тут кльово.
Ви про що взагалі? Ось він стоїть. Він не...
Мертвий.
Вони обидва загинули. У бою з Людиною-Павуком.
Це було в усіх новинах.
Зеленого гобліна простромив глайдер, на якому він літав.
А минуло два роки,
і ти, Док Ок, потонув у річці зі своєю махиною.
Які нісенітниці.
Павук хотів зупинити мій термоядерний реактор.
Тож я його зупинив.
Я його тримав міцно за горло, а далі...
А далі опинився тут.
Ой, салаги. Слухайте сюди.
Я Людині-Павуку дав просратися. Він це зрозумів.
І перевантаження жахнув. Я застряг у мережі, поглинаючи дані.
І вже перетворювався на чисту енергію, а тоді...
А тоді...
От чорт.
Я помирав.
Макс, а ти не в курсі – я загину?
-Клас, ти ще одного спіймав. -Ні. Він не поганець.
Усе гаразд.
Що це таке?
Стародавня реліквія. La Macchina di Kadavus.
Я ув'язнив бите закляття.
Коли виконаю потрібний ритуал, воно обернеться,
і всі ці кадри вирушать у свої всесвіти.
А далі що? Погибель?
Ні, дякую, я пас, не хочу.
Випустіть мене!
Пітер!
Стрендж. Не можна їх відправляти. Ще зарано.
Чому?
Тому що хтось із них загине.
Паркер.
Така їхня доля.
Та ну, Стрендж, будьте людиною.
У загальній калькуляції мультивсесвіту
їхня жертва має стократ більше значення, ніж життя.
Мені шкода, друже.
Якщо загинуть, так і буде.
Пітер!
Не раджу.
-Чувак, ти що?! -Пітер, іди. Бігом! Чеши звідси.
Ось чому я не маю дітей.
-Віддай скриньку. -Ні.
Ого.
Господи, я вмер.
Не вмер, а відокремився від фізичної форми.
Від фізичної... Що?
Як тобі це вдається?
Уявлення не маю.
Це анітрохи не нормально.
Які відчуття суперські.
Це найкрутіший досвід у моєму житті.
Але більше так не робіть.
Гей! Відчепися!
Де ми зараз?
У Дзеркальному вимірі. Тут я господар.
Стрендж, зупиніться. Ми можемо просто поговорити?
Паркер, невже не ясно? У мультивсесвіті
незліченній кількості осіб відомо, що Пітер Паркер – Людина-Павук.
Якщо закляття вирветься на волю, вони всі будуть тут.
Я все розумію. Але їх не можна посилати на смерть.
Так їм судилось.
І ти цього не зміниш так само, як і їхньої сутності.
А якщо це реально? Якщо можна змінити їхню долю?
Ой, що ви робите?
Я не віддам вам...
Ану віддай!
Секундочку. Це що, спіраль Архімеда?
Дзеркальний вимір – це просто геометрія? Ти здібний до геометрії. Це раз-два.
Радіус у квадраті. Поділити на пі. Побудувати криву.
Усе скінчено, Паркер.
Я по тебе повернуся, коли буде по всьому.
Стрендж!
А знаєте, що крутіше за магію?
Математика.
Не раджу.
Ой.
Вибачте, сер, але...
Я мушу спробувати.
- Чувак, що сталося? - Я переміг Стренджа в бою!
-Та йди ти! -Ось, я стягнув з нього перстень.
Я літав містом, а тоді врізався у таке
масивне дзеркало і повернувся...
А де він?
У павутинні. Не знаю, чи надовго.
Ти міг кинути нас помирати. Чому ж не кинув?
Бо він не такий.
Я знаю, як вас урятувати. Якщо пофіксити ваші збої,
то вдома все буде інакше, і ви, може, й не загинете в бою з Людиною-Павуком.
Як це – пофіксити?
-У нас технології на висоті, я... -Я допоможу.
Склалось так, що я й сам до певної міри науковець.
Октавій знає, на що я здатен.
«Фіксити»? Як собаку каструвати? Я відмовляюся.
Я нічого не можу обіцяти.
Але так ви повернетесь додому, й у вас буде шанс.
Другий шанс.
Хіба не варто спробувати?
Повір мені, Пітер.
Коли намагаєшся удосконалювати людей, наслідки завжди непередбачувані.
Можете сидіти в клітці. До речі, я не знав, що ви розмовляєте.
Але якщо залишитеся, доведеться зустрітися з чаклуном.
То це або згода, або смерть. Небагатий вибір, так?
Я просто хочу додому.
Особисто я не хочу сконати.
Тим більше від руки якогось чорнокнижника.
То який план?
У мене все під контролем.
Що нам робити з цією хрінню?
Треба пошукати безпечний сховок.
-Однозначно. На, тримай. -Що?
У разі проблем я напишу, ти натиснеш сюди, і все закінчиться.
Ні, ми з тобою. Не відкрутишся.
Не можна. Це великий ризик. Ви вже допомогли.
-Ми одна команда. -Я знаю, що одна.
Але нічого не вийде, якщо ви будете під загрозою.
Заради мене, Мішель, візьми.
Будь ласка?
-Гаразд. -Дякую.
Але присягаюсь: якщо не озвешся, я натисну на кнопку.
Звісно.
Ще й як натисну.
Так, ми віримо, Мішель.
Не може бути, що це його дівчина. Просто не може.
Вона серйозна.
Стопудово. Вона така.
Добре.
-Побачимось. -Бережи себе.
-Ти теж. -Гаразд.
-Ого. -Ого.
Ну, все.
-Будь обережний. -Ти теж.
То...
хто піде зі мною?
Давайте я.
Але якщо все піде шкереберть,
я підсмажу твої тельбухи.
Де Коннорс?
-Сказав, що посидить у фургоні. -Нехай.
Сигналізацію вимкнено.
-Тітко Мей. -Що?
Так соромно, що ми до Хеппі додому прийшли.
Якось переживе.
Більшість людей у Нью-Йорку проти ремонту Статуї Свободи.
Даруйте.
Це і є твій план, Пітер?
Ні лабораторії, ні приладів. Демонстрація чудес у житловому комплексі?
Даси швидкорозчинні чари і буріто з мікрохвильовки?
А я з'їв би буріто.
Він знищить нас усіх.
Я сподіваюся, що ні.
Ви перший, док.
Що? Я ж сказав, не треба мене фіксити.
Я не дозволю!
Особливо якомусь тінейджеру з мотлохом з шухлядки холостяка.
Ні, ні, ні. У нього там щось є.
Я її відчуваю. Цю дивну енергію.
КЕЙСИ СТАРКА
Що це таке?
Це фабрикатор.
Він аналізує, робить дизайн, конструює практично все на світі.
А я думала, це в Хеппі поламаний солярій.
Нічого так.
Він нас усіх знищить.
Ого. Що там таке?
Чип на потилиці у Дока мав захищати мозок
від системи штучного інтелекту, яка контролює щупальця. Але гляньте сюди...
Цей чип згорів, тому зараз не Док керує щупальцями,
а щупальця керують Доком.
Думаю, тепер зрозуміло, чому він постійно такий нещасний.
ФІКСАЦІЯ РУК АКТИВНА НАНОКОСТЮМ ВИМКНЕНО
Хочете?
Ну, так, я б ковтнув води.
Вам прісної чи солоної?
Ну, ви ж восьминіг.
Що?
Все ясно, прісної.
Неймовірно. Скільки тут можливостей.
Де, у цій квартирі?
У квартирі. Чудове відкрите планування.
Ні, чувак, я говорю про цей світ.
Якось я тут кайфую від себе.
А з тим, що в тій кімнаті...
я стану набагато могутніший.
То чому ти з нами пішов?
У мене є донька. Хочу її побачити.
Але він нікого не відправить додому,
доки не закінчить свій природознавчий проект.
-Ти йому віриш? -Я нікому не вірю.
Як ти взагалі таким став?
У мене на роботі
проводили експерименти з електрикою, яку виробляють живі організми,
і я впав у чан до електричних вугрів.
Ти жартуєш? Я впав у суперколайдер.
Непруха.
Треба дивитись, куди падаєш.
Це неймовірно.
Як технології, так і ти.
Коли всі зціляться,
якщо будеш без роботи й не проти мотатися в сусідній всесвіт...
Вдалося.
У нас реально вийшло!
Вдалося. Є.
-Піднімеш його? -Поїхали.
Сорян!
Тримайтесь, док.
Невже це приниження ніколи не скінчиться?
Ти! Не роби з мене природознавчий проект!
Усе вийде. Довірся.
Сказав дурень, який перетворився на монстра.
Не смикайте головою.
Не рухайтесь.
Руки геть!
Я присягаюся, коли це скінчиться, ми порвемо тебе на...
Док?
Докторе Октав...
Як тихо стало.
Ті голоси в мене в голові...
Яке забуте відчуття.
Отто.
Так. Норман.
Це знову я.
Треба ж таке.
Я тобі вдячний, хлопчику.
Щиро вдячний.
Так, прошу.
Чим допомогти?
Це Пітер. Говоріть після сигналу.
Так, Пітер, це Хеппі.
Я глянув запис на вхідній камері. І хто ці гості, га?
То кіборг? Ти привів кіборга з робоногами в мій дім?
А інший з бруду зліплений? Що там? Передзвони.
І як відчуття, Норман?
Скоро ти знову будеш цілісним.
Темна половина зникне.
Будеш тільки ти.
Тільки я.
Гаразд...
Цю штуку сюди.
Вона притягує електрику.
Я повернуся за секунду, гляну, як ви, але позирайте на лампочки.
Усі зелені означатимуть, що електрика в тілі розсіялась.
Ну, не вся електрика.
Ви ж знаєте, електрика потрібна для роботи мозку.
Бо нервова система...
Не знаю, нащо я вам розказую про електрику.
-Питання можна? -Так.
Це твоє LEGO?
Зараз. Я туди й назад.
-Якісь неприємні відчуття. -Тобто?
Огидна штука.
Не чіпай.
Скоріше все зробите, скоріше будемо вдома.
«ЩОДЕННА СУРМА»
-Ну, і де він? -Усередині.
А ми тут, надворі. Ти не чув, як я сказав: «Не загуби його»?
Мені потрібен компромат на Павука.
Контроль руйнувань їде, я викликав.
Ну от, починається.
Зараз тут аж кишітиме копами.
Пітер?
Що сталося?
Не знаю.
Мей?
Що таке, Пітер?
Що з тобою?
Чого ти на мене так витріщаєшся?
А гарний фокус,
ця твоя чуйка.
-Норман? -Норман у відпустці, зайчику.
Якого хріна?
Це гоблін.
«Темна половина зникне»?
Ти серйозно гадаєш, що я так легко здамся?
Що я дозволю тобі забрати в мене силу,
бо ти сліпий і не бачиш, який це дар – справжня могутність?
-Ти не знаєш мене. -Та невже?
Я знаю, ця жінка на тебе тисне.
Нав'язує свою священну моральну місію.
Ніхто не просив нас рятувати! Вигадав же таке – «пофіксити»!
Сила – це не прокляття.
Це наш дар.
-Норман, ні. -Цить, кріль піддослідний.
Ти не розумієш, про що говориш.
Я спостерігав за тобою очима цього боягуза Нормана.
Ти борсаєшся, хочеш мати усі дари світу,
а люди змушують робити вибір.
Але боги не повинні обирати.
Ми беремо.
Мей. Тікай.
Господи.
-Що ти накоїв? -Раніше ти мені більше подобався.
Знімай! Він там, угорі!
Це той, з мосту!
Ти це бачив?
Куди ж ти?!
Такий сильний, що можеш мати все.
Та заслабкий, щоб узяти!
Попався.
Я ж попереджав про наслідки.
Твоя слабкість, Пітер...
це порядність.
Вона тебе душить.
Не відчуваєш?
Не подіяло.
Норман мав рацію.
Це ти його заразила. Цією болячкою жалюгідності.
Хотів мене вилікувати.
Мей, тікай.
Зараз я вилікую тебе.
Мей, прошу, рятуйся.
Мей!
Пітер, Пітер, Пітер.
Добрі вчинки не лишаються безкарними.
Ти ще мені подякуєш.
Ні!
-Мей? -Пітер.
Мей, Мей, я тут.
Мей.
Я тут.
Ти ціла?
Що сталося?
Нічого. Ми живі, так?
Ага. Тільки гепнулась.
-Ага, і я теж. -Та й усе.
Здається, ребра зламав.
Це все через мене. Дарма я не дав Стренджу відправити їх назад.
Ти вчинив як слід.
Вони б там загинули.
Ти вчинив правильно.
Це не моя відповідальність, Мей.
Те, що Норман сказав?
Моя моральна місія? Ні.
-Ні, Мей... -Ні, Пітер, послухай мене.
У тебе є дар.
У тебе суперсила.
А велика сила – це ще й велика відповідальність.
Я розумію.
Ходімо на... звідси.
Так, ходімо.
Дай я тільки... віддихаюсь...
ВКР
-Що з тобою? Ти в нормі? -Та наче...
Так, усе ж гаразд. А чому впала?
Треба... віддихатися.
Гаразд. Ти дихай. А я поряд. Давай повільно.
Ти віддихаєшся, і поїдемо до лікаря.
Що таке?
Допоможіть! Нам потрібна швидка! Люди!
-Що там таке? -Нічого.
Усе буде гаразд, усе добре.
Я лише... Я повітря вдихну.
Я поряд, я тут... Я поряд.
Усе буде гаразд.
Ми виберемось.
Мей?
Подивися на мене, будь ласка.
Мей.
Ти чого це, Мей?
Прокинься, скажи що-небудь. Будь ласочка.
Вийти з машини! Швидко!
Пустіть, пустіть.
Пітер! Тікай!
Ми з тобою лише вдвох, ти і я, розумієш?
О, Мей, пробач.
Мені дуже шкода. Мені дуже, дуже, дуже шкода.
Виходь з піднятими руками!
Якщо ти не вийдеш, ми відкриємо вогонь.
Тікай!
Так, заходимо. Бігом!
Трагедія.
Як інакше я можу це назвати?
Які слова не будуть зайвими?
Ці збитки.
Руйнування.
Ви бачили на власні очі.
Коли вже люди отямляться і збагнуть:
там, де Людина-Павук,
завжди хаос і катастрофи?
Усе, чого торкається Павук, розсипається на попіл.
А ми, невинні жертви,
мусимо збирати уламки.
Джей Джона Джеймісон з місця подій.
Добраніч,
і хай допоможе нам усім Господь.
Нам повідомляють, що багато людей отримали поранення.
За підтвердженими даними, щонайменше одна людина загинула.
Досі нічого?
Нічого.
Я натисну на кнопку.
Що? Ні, він...
Так, він казав почекати, але я так більше не можу.
От якби ж його побачити.
-Нед? -Так?
-Ану, ще раз. -Добре.
Якби ж його побачити.
Гаразд.
Я хочу побачити Пітера.
Так, бабцю Лола. Я справді чаклун.
Це він?
Так, так, напевно.
-Пітер! -Гей, Пітер!
Пітер!
Привітики. Привіт.
Ні, ні, ні, не треба, усе гаразд. Я не поганець.
Спокійно.
Ти хто такий?
-Я Пітер Паркер. -Не може бути.
Я Людина-Павук, у своєму світі.
Але вчора...
я чомусь...
Я опинився тут.
Ого.
Теорія струн, багатовимірна реальність...
І переміщення матерії. Усе реально?
Ага.
Я знав.
Це точно закляття подіяло.
Закляття? Це що, про магію?
-Ніякого закляття нема. -Нема.
-Тут і магія працює? -Тобто...
-Мовчи, Нед. -Це вигадки.
-Цить. -Є маги, фокусники.
-Не патякай. -Але це все таке...
Годі вже.
-Доведи. -Довести що?
Що ти Пітер Паркер.
Я не ношу з собою паспорта.
Це якось не личить анонімному супергероєві.
-А це навіщо? -Цікаво, чи є в тебе радар.
Радар не для того, щоб хліб ловити.
А можна більше не кидатися хлібом?
Ти глибоко недовірлива особа,
та я все розумію.
-Поповзай. -Поповзати?
-Так. -Ні.
-Так, зроби коло. -А це навіщо?
-Цього не досить. -Цілком.
-А от і ні. -А от і так.
А як я тримаюся на стелі?
Не торгуйся.
Нед.
Бабуся питає, чи не складно зняти павутиння.
Все одно ти на стелі.
Авжеж.
Дякую.
Ми...
Тепер вірите?
Поки що.
Я відкрив не той портал і не до того Пітера Паркера.
Але продовжуй, доки не знайдемо справжнього.
Ой, боляче.
Не ображайся.
-Гаразд. -Ти зможеш.
Знайди Пітера Паркера.
Що це у нього на руці?
Знайди Пітера Паркера.
Знайди Пітера Паркера!
Ну клас, якийсь тупо лівий чувак.
Вітання.
Сподіваюсь, нічого, що я зайшов у цей...
Закрився.
Ти Пітер.
Так. Пітер Паркер.
Я вас уже бачив...
Вітаю.
Стривайте. Це ж не ваш приятель.
То ти теж Людина-Павук? А чого зразу не сказав?
Та я не звик про це кричати на кожному розі.
Це якось не личить анонімному супергероєві.
-Я теж так сказав. -І він так сказав.
Лола просить вас поприбирати після себе павутиння.
-Ой, даруйте, Лола. -Так, звісно.
Я пішла спати.
-Добраніч, бабцю Лола. -Добраніч, Недова Лола.
Це, може, трохи дивно,
але відколи я сюди потрапив, я шукаю вашого друга.
Просто таке відчуття, що йому...
потрібна моя допомога.
Наша допомога.
Так і є.
Ми не знаємо, де він.
І насправді, крім нас, у нього тепер нікого немає.
Ну, а є якесь місце,
куди він міг би піти, щоб побути на самоті?
Таке місце, куди йдуть, просто щоб...
Утекти від усього?
Для мене таке місце було на даху Крайслер-Білдінг.
Емпайр-Стейт.
-Краєвид гарніший. -Так, чудовий краєвид.
Так.
Здається, я знаю напевне, де це може бути.
Співчуваю.
Пітер...
тут до тебе прийшли.
Хто?
Гей, стій, стій! Стоп.
Що..?
Співчуваю...
Ти втратив Мей.
Так. Мої співчуття.
Я трохи розумію, що ти зараз...
Ні, не розказуйте, що розумієте, як це тяжко.
Гаразд.
Її не стало.
І винен у цьому я.
Загинула ні за що.
Я зроблю те, що треба було робити одразу.
-Пітер. -Прошу, не треба.
Цей світ – не ваш. Ви тут чужі. Я закину вас додому.
А ті інші – з ваших світів, так?
Тоді це ваш головняк.
Хай гинуть, бо перейшли дорогу вам. Це ваше рішення.
А не моя проблема.
Мені вже наплювати.
З мене годі.
Мені дуже шкода, що я втягнув вас у це.
Але вам треба додому.
Щасти!
Мого дядька Бена вбили!
Через мене.
Я втратив...
Я втратив Ґвен, свою...
То була моя Мішель.
Я не зміг її врятувати.
Я собі ніколи не зможу цього пробачити.
Але я жив далі, старався
не занепадати духом, і далі бути...
добрим домашнім павучком,
бо я знав, що вона б так хотіла.
Та зрештою я перестав стримувати удари.
Я лютував.
Я зганяв зло.
Але я не хочу, щоб ти став таким, як я.
У ніч смерті Бена
я розшукав чоловіка, якого вважав винним.
Я бажав йому смерті.
І я отримав бажане.
Та чомусь не полегшало.
Я потім ще довго
пробирався крізь цю страшну чорноту.
Я хочу його вбити.
Роздерти на шматки.
У вухах досі лунає голос Мей.
Навіть поранена, вона казала, що ми все зробили правильно.
Сказала, що велика сила...
Це й велика відповідальність.
Почекай. Звідки ти знаєш?
-Дядько Бен казав. -У день, коли загинув.
Може, вона вмерла не марно.
Так, отже, Коннорс, Марко, Діллон і...
Я відремонтую пристрої для Діллона й Марко, але для інших – я не знаю...
Беру на себе Коннорса. Я вже раз його зцілив, тому це легко.
-Що? Це ж легко. -Ну клас.
Так, чудово.
А я зроблю антисироватку для доктора Осборна.
Я давно про це думав.
Зцілити їх усіх.
Так?
Так.
Така в нас робота.
Що?
Ти в очах троїшся.
То... в тебе теж є друг?
Був.
Був?
Він помер у мене на руках...
коли хотів мене вбити.
Дуже сумно.
Жах.
Салют.
-Запустиш діагностику? -Так.
Усе гаразд?
Так, нормально. А ти як?
Ти не заслужила такого.
-Я зламав тобі життя. Знищив. -Ні-ні-ні. Ні.
Глянь на мене. Я поряд.
І нікуди не дінусь.
Ми все здолаємо, і здолаємо разом.
Добре?
Добре.
Дякую.
А в тебе хтось є?
Ні.
Часу нема на пітер-паркерське життя.
А в тебе?
Усе трохи заплутано.
Так, усе ясно. Здається, для таких, як ми, це не варіант.
Ну, я б не опускав рук.
У нас не одразу, але потроху зрослося.
-Он як? -Так. У мене з Ем-Джей.
Моєю Ем-Джей.
Стало ще заплутаніше.
Ага.
-Пітер! -Що?
Ой, вибач, ти про...?
Ой, це... Пітер-Пітер.
-Ми всі Пітери, Нед. -Ми всі.
-Пітер Паркер? -Те саме. Ми всі – Пітери Паркери.
Ну, комп'ютер.
-Я готовий. -Я теж.
Отже, тепер треба цих кадрів кудись заманити.
Ми їх зціляємо, поки вони намагаються нас убити, а далі хай валять додому.
-Через магічну скриньку. -Такий план.
Ти підеш у бій у прикиді юного пастора чи в тебе є костюм?
Чудово.
-Павутинні картриджі. -Дякую, чувак.
А це для чого?
Це павутинна рідина. Щоб стріляти нею. А що?
Ой!
Це з тебе вийшло.
-Ага. А ти так не вмієш? -Ні.
Як таке взагалі..?
Ми трохи захопилися. Ось де ми все прокрутимо.
Це ізольований острів, ніхто не постраждає.
А заманимо їх скринькою. Вона всіх цікавить.
Але треба придумати, як туди дістатися.
-Запорталитись. -Що?
-Я тепер чаклун. -Так, він правду каже.
-Ми свідки. -Чаклун.
Серйозно?
-Це магія рівня «доктор Стрендж». -Очманіти.
Але обіцяю, я не перетворюся на суперпоганця, щоб тебе замочити.
Гаразд.
Дякую.
Так, пан або пропав. Як ти там завжди кажеш?
-Готуйся до розчарування, і... -Ні, ні.
Ми дамо їм перцю.
Гаразд.
Зцілитись. Дамо їм зцілитись.
Цілющого перцю.
Леді та джентльмени, у нас на лінії довіри – дзвінок,
і це не абихто, а сам утікач на ім'я Людина-Павук,
щойно з кривавої гульні у Квінсі.
Ну, Пітер Паркер, яку згубну пропаганду ти поширюєш?
-Тільки правду. -Ну, аякже.
А правда – це те...
що я в усьому винен.
Я ненароком привів сюди небезпечних осіб.
О, він небезнадійний.
І якщо ці особи нас дивляться...
знайте: я щиро хотів допомогти.
Я міг вас убити...
якби хотів, але я не вбив.
Бо тітка Мей вчила, що всі заслуговують на другий шанс.
От чому я тут.
А де саме «тут»?
Це місце – втілення других шансів.
Статуя Свободи? Це жахіття, шановні.
Він задумав знищити ще одну національну пам'ятку.
Світе, якщо ти дивишся...
Повір, світ уважно дивиться.
Побажай удачі.
Добрий домашній павучок її потребує.
Так, народ, будьте напоготові.
Угу, майже готово.
Ти знаєш, Макс був дуже хорошим чуваком...
поки не впав у той басейн до електричних вугрів.
Воно й не дивно.
Ну от, знову.
-Що таке? -Ох, та спина болить.
Не розгинається після тих гойдань на павутинні.
-І мене поперек підводить. -Серйозно?
Так. Хочеш, я тобі вправлю?
-Так, не відмовлюся. -Давай.
-Готовий? -Ага.
Так. Як добре.
От і все.
Ого.
-А ти профі. -Скажи?
-Аж полегшало. -Так.
Клас.
Але це дуже круто. Завжди хотів мати брата.
То твою павутину виробляє саме твоє тіло.
-Я не дуже хочу про це говорити. -Я й не думав...
Але ти дражниш мене?
Ні, він тебе не дражнить. Просто ми на таке не здатні,
і звичайно ж, нас цікавить, що там у тебе з павутиною.
Якщо питання болюче, я не тисну. Але круто.
Я не проти розказати, але як це, я не знаю.
Як дихання, саме стається. Я його не помічаю.
А павутина в тебе лише з зап'ясть чи ще з інших місць вистрілює?
Тільки з зап'ясть.
А буває дефіцит? Я вічно без павутини.
Доводиться робити її в лабораторії.
І це така морока, порівняно з твоєю.
Та уявляю, ще й яка. Таке було.
Я тоді такий: «Павутини нема, це кінець».
Ого. А чому?
Типу екзистенційна криза.
Я тебе розумію.
А з якими найскаженішими лиходіями ви воювали?
-Ти з ними познайомився. -А хороше питання.
Ага, прибулець був з чорного слизу, от з ним я воював.
Та ти що! І я з прибульцем рубався.
На Землі і в космосі. Ага, з фіолетовим.
І я хочу щось таке.
Я вражений, ти бився з ним у космосі.
А в мене все так убого... Я воював з росіянином у носорого-машині.
А можна повернутись до слова «убого»? Бо це неправда.
Дякую, це зворушливо. Я так не кажу.
Але ти так думаєш. Мабуть, нам треба...
Слухай, я...
Бо ти дивовижний. Хоч на секунду над цим замислись.
-Так, я замислюсь. -Ти дивовижний.
Це легко уявити. Дякую.
-Повториш? -Я хотів це почути. Дякую.
Так, народ, увага. Відчуваєте?
Так.
Здоров, Пітер.
Як тобі новий я?
Слухай, віддай скриньку мені.
Я її знищу... але тебе не чіпатиму.
Не роби з мене вбивцю, Пітер.
Хлопці, увага, ось він.
Макс, я скучив за тобою.
Мішель, лови!
Є! Закривай.
-Нед, не закривається. -Я бачу.
-А чому? -Я не знаю.
-А ти вже їх закривав? Ні? -Ні, тобто я лише відкривав.
Макс. Можна тебе на секунду? Потеревенимо.
Диви, кого принесло. Мій давній друг Людина-Павук.
Я тебе рятую. Іншого я тобі не бажав.
-Ти не рятуєш мене. -Рятую.
Ти вже не найкрутіший Павук.
Не хвилюйся за мене. Я сам себе врятую. Буде гаряче!
Увагу я привернув. А далі що?
Так, чудово.
Тільки щоб ти знав:
Ящір теж тут.
Хлопці, прийом. Алло?
-Потрібна Максова сироватка. -Так, зараз.
Пітер, потрібна сироватка Ящера.
Добре, добре.
Де скринька, Пітер?
-Флінт, ми всім допоможемо. -Начхати!
Вибач!
Гидота!
Сумна звістка, Піщана людино, ніхто не повернеться.
Що там за фігня коїться? Я тобі кричу-кричу: Пітер-два, Пітер-два.
-Я думав, що це ти Пітер-два. -Що? Я не Пітер-два.
Годі сваритися! Слухайте Пітера-один.
Ми тут явно не на висоті.
Та я бачу. Ми налажали. Я не вмію працювати в команді.
Я теж.
А я вмію. Я вже працював у команді.
Я не хвалько, проте похвалюсь. Я був у «Месниках».
-У «Месниках»? -Ага.
-Ну клас! -Дякую.
А хто це?
У вас немає «Месників»?
Це гурт? Ти рок-співак?
Ні, я не співак. «Месники» – це наймогутніші на Землі...
А нам що з того?!
Це не важливо, треба зосередитись, вірити радару і координувати атаки.
-Так. Гаразд. Обираємо одну ціль. -Точно.
-І по-одному їх викреслюємо. -От, шарите.
-Пітер-один, Пітер-два. -Два.
-Пітер-три. -Три.
-До діла. Готові? -Стійте!
Я вас люблю, народ.
Дякую.
-Гаразд, до діла. -Погнали.
Увага, Павуки.
Спершу – Піщана людина.
-Заведу його всередину статуї. -До зустрічі нагорі.
-Іди сюди! -Гей!
-Привіт, докторе Коннорс. -Вітаю, Пітер.
Пітер-один!
Зловив!
Флінт, ми ж тобі допомагаємо!
Народ, я нагорі. Давайте пристрій!
Я йду, я вже йду.
Чекайте... своєї... черги... док!
Я зараз.
Усе добре, Флінт.
Скоро ти будеш удома.
Ти тільки нікуди не йди.
Як його зупинити? Вперше бачу таку міць.
Це АРК-реактор. Треба його в нього забрати.
Навіть не пробуйте.
Нічого не вийде.
Треба підійти ближче.
Пітер-два, праворуч, Пітер-три, ліворуч. За мною.
Так!
-Не знаю, як ще тобі сказати. -Я стараюсь. Що я зроблю, як не виходить?
-Не страшно. Давай ще раз. -Так, ми у процесі.
-Усе вийде. -Зосередься і закрий портал.
Ой, ні. Ні, ні, ні.
Це ящірка, треба тікати!
Тікай!
Швидше, сюди.
Коннорс, стій!
Так!
Облиш їх. Вони мої.
Не допомагай. Я якось сам.
Докторе Октавій. Ні.
Що ти робиш?
Відчепись!
Не дякуй.
Мішель!
-Треба сховати цю штуку. -А, так.
Клас, Нед!
Ну, і де він?
-Ні! -Стривайте!
Поки ви не жахнули, містере... докторе Стрендж.
План Пітера працює.
-Який план? -Він їх зцілює.
Доктор Коннорс?
З поверненням, сер.
Ні фіга ж собі!
Це ти відкрив портал?
Так, сер, це я.
Макс?
-Не бійся. У мене заряд на нулі. -А ти впевнений?
Я знову порожнє місце.
-Ти ніколи не був порожнім місцем. -Ще й як був.
Бачив би ти мене.
Сказати тобі дещо?
Скажи.
Лице в тебе приємне. Ти ще юний.
Ти з Квінсу.
Костюмчик у тебе цей. Допомагаєш біднякам.
Я думав, ти темношкірий.
Ой, блін, ну вибач.
Та не парся. Десь у всесвітах точно є чорна Людина-Павук.
Вугрі кляті.
Уся потужність сонця.
На твоїй долоні.
Пітер?
Отто.
Яка радісна зустріч, хлопчику мій.
Я теж радий зустрічі.
Такий дорослий став.
Як твої справи?
Прагну до кращого.
-Стрендж, нам ще трохи. -Замовкни!
Я 12 годин теліпався над Великим Каньйоном.
Так, я знаю, знаю.
Я прошу вибачення, сер.
-Ви їздили на Каньйон? -А він тут надривається.
Ні, та що там. Це мої нові друзі.
Пітер Паркер, Пітер Паркер. Павук, Павук.
Варіанти з інших всесвітів. Помічники.
Це чаклун – я розказував.
Слухай, ти мене вразив, малий, тим, що дав їм другий шанс.
Проте це вже край. Закінчуємо.
А Людина-Павук вийде гратися?
Стрендж, ні!
Усе гаразд?
Так.
Так. Я в нормі.
А ти?
Дякую, містере Плащ, сер.
Нед?
Нед! Гей!
Мішель!
-Пітер? -Нед!
Пітер! Ми тут!
-Ви цілі? -Все окей!
Бідолашка Пітер.
Такий слабкий, що не зажене мене додому здихати.
Ні.
Я хочу тебе вбити сам.
От молодець.
Вона там була через тебе.
Я лише удару завдав,
а от ти...
Ти – той, через кого її не стало.
Пітер.
Що я накоїв?
-Це ти. -Ти в нормі?
Так, мені не звикати до поранень.
О, чудово. Чудово.
Ой, блін.
Гарно зловив.
Гарно кинув.
Що? Це насправді чи я вмираю?
Насправді. Це реальність.
А що то, в небі люди?
-Я зараз. -Іди, я сам.
Тримаєшся?
Що сталося?
Вони прориваються, я не можу їх зупинити.
Має ж бути вихід. А якщо знову накласти закляття?
-Оте перше, яке я не спаскудив. -Запізно. Вони вже тут.
Вони тут, і причина - це ти.
-А якби всі забули, хто я? -Що?
Вони рвуться сюди через мене, так? Бо я Пітер Паркер?
То вжарте нове закляття. Таке, щоб усі забули, хто Пітер Паркер.
Змусьте всіх забути...
-Мене. -Ні.
-Правда ж, це вихід? -Так, це б спрацювало.
Проте ти не розумієш:
тоді всі, хто тебе знає і любить, ми...
у нас не залишиться спогадів.
Буде так, наче тебе й не існувало.
Я знаю.
І згоден.
Тоді біжи до друзів, прощайся. Часу мало.
-Дякую, сер. -Зви мене Стівен.
Дякую, Стівен.
Так. І досі дивнувато.
Тоді на зв'язку.
Щасти, малий.
Це я.
Здається, це все. Ви повертаєтесь додому.
-Гаразд. -Добре.
Слухайте, я...
Дякую.
Я лише хочу... Я хочу, щоб ви... Я хочу сказати, що...
-Я не знаю, як це сказати. -Пітер.
Знайте, що я...
Що ж, така в нас робота.
Так, така робота.
Так, я йду шукати Неда і Мішель.
Дякую, дякую, дякую.
Тоді до зустрічі.
-Бувай. -Гаразд.
-Тобі дуже болить? -Так, болить.
Ти живий.
Я так тобою пишаюсь.
-Ви цілі? -Так, усе класно.
-Боже, в тебе кров. -Подряпина. Пусте.
-Точно? -Я в нормі, чесно.
-Гаразд, гаразд. -Чесно.
Чудово.
Треба йти, так?
Ви обоє забудете мене.
Що?
Забудемо? Що це ти вигадав?
Нестрашно. Я потім знайду вас і все поясню.
Я змушу пригадати мене.
І все буде так, як раніше. Згода?
Але може й не бути? Що як це не спрацює?
І ми не пригадаємо тебе? Я так не хочу. Не хочу.
Я розумію, Мішель, розумію.
Хіба не можна щось зробити?
Якийсь план придумати. Завжди є вихід.
На жаль, нема.
Але все буде гаразд.
Обіцяєш?
Так, обіцяю.
Я повернусь і знайду вас.
Я знаю.
-Гаразд. -Ну все.
Дивись мені.
Як не повернешся, я тебе вирахую. Я вже в цьому натренована.
Я все виправлю, обіцяю.
Ненавиджу магію.
Ага, я теж.
Я тебе люблю.
-І я тебе... -Стривай.
Скажеш мені при зустрічі.
Добре.
Я тебе люблю.
Минуло кілька тижнів після фіаско на Статуї Свободи,
а павучі сектанти й досі стверджують,
що цей розбійник – герой.
Та якби він був героєм, він зняв би маску і розказав нам, хто він такий,
бо лише боягуз приховує своє лице.
Лише боягуз ховає справжні наміри.
Запевняю, леді та джентльмени,
ваш покірний слуга викриє його задуми за всяку ціну.
Салют. Мене звати Пітер Паркер. Ми незнайомі, але я...
Мене звати Пітер Паркер, ми незнайомі, але...
Так, без паніки.
-Та ви що! -Не віриться, так?
Привіт.
Я зараз.
Що замовите?
Салют. Мене звати Пітер Паркер, і я...
хотів би кави, будь ласка.
Добре, зробимо, Пітер Паркер.
Пончик для колеги-інженера.
Стій, що?
МТІ – інженери. Талісман у них – бобер.
Так, так, так. Я мав би знати.
Тільки й мрій, що про пари та семінари.
Тільки спробуй комусь сказати.
Гаразд.
Пітер Паркер?
Пітер Паркер.
Кава.
Точно. Дякую.
Захоплені вступом у МТІ?
Так. Так.
Є таке, я захоплена,
хоча це дивно, бо я стараюся не захоплюватися,
Я готуюсь до розчарування.
І воно не підкрадеться несподівано?
Так?
Ага. Так.
Просто цього разу якось усе інакше, а чому, не знаю.
Так.
А я хотів...
У вас рана?
Подряпина, вже навіть не болить.
Ви ще щось хотіли?
Ні.
Дякую.
Та будь ласка.
То я ще зайду.
МЕЙ ПАРКЕР
ДОПОМАГАЮЧИ ОДНІЙ ЛЮДИНІ, ДОПОМАГАЄШ УСІМ
Звідки ти її знав?
Через Людину-Павука.
А ви?
І я так само.
Колись я близького друга втратив.
Боліло так само.
Тяжко, що їх не стало. Але ще тяжче,
коли пригадуєш усе, що вони зробили, і питаєш себе:
«Невже це все теж зникло?»
Ні, не зникло.
Усі, кому вона допомогла...
продовжать її справу.
Гадаєш?
Я знаю.
-Бережіть себе, добре? -Так.
Радий знайомству.
За квартиру оплата першого числа.
Не затримуйте.
Посібник з іспиту на здобуття атестата зрілості
4-3-Едвард, вам потрібна швидка?
Ні, центральна. Тут евакуатор потрібен.
РАДІ ВАМ ДОПОМОГТИ
ЛЮДИНА-ПАВУК Додому шляху нема
Гаразд.
Здається, дійшло. Ти кажеш, що весь цей всесвіт...
тут аж кишить...
супергероями.
Він тобі весь вечір це втирає.
Добре. А давай ще раз. Пробач, я тупий.
Тут був мільярдер, у залізному костюмі, він літав. Так?
Нехай. А ще був злющий зелений чувак.
-Халк. -Халк.
А ти казав, «Смертоносний Захисник» – лажове ім'я.
Бо так і є.
Ану, давай ще раз про фіолетового прибульця, який любить камінці.
Але ти заливаєш. Прибульцям нема діла до каміння.
Едді, не починай.
Знаєш, що вони люблять? Їсти мозок!
Бо така в них гадюча натура. Ясно?
Сеньйоре, він змусив усю мою сім'ю зникнути.
На п'ять років.
П'ять років?
Це до фіга.
Мабуть, треба мені податися в Нью-Йорк, побалакати з цією...
Людиною-Павуком.
Едді!
Ми п'яні!
-Гайда купатися голяка! -Це не надто класна ідея.
Сер, ви маєте розплатитися.
Що відбувається? Ні! Ми щойно прийшли! Тільки не це знову!
Розчинився.
Ані грошей за випивку, ані чайових. Нічогісінько.
Творці фільму щиро вдячні АВІ АРАДУ,
візіонеру, чия віра вивела культових героїв на екран.
Не треба цього заклинання.
-Це небезпечно. -Чому?
Ми порушили стабільність простору й часу.
Мультивсесвіт - це концепція, про яку ми майже нічого не знаємо.
Твоє паплюження реальності
не залишиться безкарним.
Це був єдиний шлях.
Але я не хотів, щоб усе це сталося.
Ванда.
Я знала, що рано чи пізно ти з'явишся.
Я припустилася помилок, постраждали люди.
Я не збираюся говорити про Веств'ю.
Тоді навіщо ти тут?
Потрібна твоя допомога.
Яка саме?
Що ти знаєш про Мультивсесвіт?
Вибач, Стівене.
Сподіваюся, ти розумієш:
найбільша небезпека
для нашого всесвіту...
...це ти.
Все пішло шкереберть.
ДОКТОР СТРЕНДЖ ПОВЕРНЕТЬСЯ
Переклад субтитрів: Олена Любенко