En enorm kamp i ligaen i kveld.
Michigan prøver å vinne The Big Ten med noen få kamper igjen.
Minnesota er her i The Barn, noe de tar bokstavelig.
Du har en sjanse hver kveld til å fremheve et øyeblikk.
Han ser etter Livers.
Den emosjonelle utfordringen.
Murphy.
De store øyeblikkene.
Én til!
Han spiller seg fri, noe som fører til time-out for Minnesota.
EN DAG HOS DISNEY
Hvis du fortalte Jason Benetti som 13-åring,
som sto opp og så SportsCenter hver morgen
før skolen,
at han skulle jobbe for ESPN, da ville han sagt: "Nei."
Kommentator
Du ser på The Big Ten på ESPN.
Jeg tilbrakte mye tid på Minor League-baseballbusser.
Og samtidig kommenterte jeg basket på en liten skole
i High Point i North Carolina kalt High Point University.
Og de lot meg være så kreativ jeg ville.
Jeg gjorde noen feil, men fjernet dem.
Det var fokusert øvelse.
Det første jeg gjør på kampdager
er å snakke med spillere og trenere.
Hovedtrener
Sist kunne han ikke røre seg.
-Talibone? -Ja.
Men han har øvd de siste to kampene.
Forberedelsene er alltid
å se gjennom biografier, lokalavisartikler, se kamper.
Jeg har disse lange arkene jeg skriver ut.
Der står hver spiller og notater om dem.
Jeg gir dem fargekoder basert på anseelse og poeng per kamp.
Det er en konstant følelse av at det kan være mer.
Hvis du vil at det aldri skal stoppe, kan du la det aldri stoppe.
Godt å se dere.
-Takk, Richard. -Godt å se dere.
-Sees neste torsdag på Northwestern. -Ja?
-Ja. -Vi kommer. Flott.
Å, nei.
Jeg begynte med dette som radiofyr, for man kunne skjule seg.
Du vokser opp med en funksjonshemning, folk sier ting.
Hvis jeg jobber med en kamp på ESPN, ser folk på.
Hvis de sier noe om meg, er det fordi de så noe annerledes.
Sånn, ja.
Hvordan kan jeg bli sint for det?
Det er slik vi oppfatter verden.
Det er frustrerende til tider og trenger ikke være det.
Ganglaget mitt er litt morsomt.
Jeg kan falle over noe.
Det er min mulighet til å øve på John Cleese-gangen.
Hva vil du? Kom igjen. La meg være i fred.
Forresten, å ikke ha sans for humor er en sykdom.
Revnet fremre korsbånd.
-Bare si "ACL". -Revnet ACL, beklager.
Grunnen til at jeg bruker humor
er at mange ser disse kampene etter en dårlig dag på jobben.
Hvis jeg kan få dem til å smile to, tre ganger, er det poenget.
Hvis det er noe Disney-aktig ved å dekke sport,
er det smilene du kan skape.
Det jeg har fått vite om Jason...
Collegebasketanalytiker
...er at alt jeg sier til ham utenfor sendetid kan nevnes.
-...i NBA. -Tenk at du sverget
å ikke si det.
Etter Rudy Gay-hendelsen på Lincoln, ja.
Det er morsomt.
Jeg fortalte ham om da jeg voktet Rudy Gay
i en kamp på Target Center.
Selvsagt vil jeg nevne det.
Jeg gjorde en god jobb. Jeg er 203 cm, ikke atletisk, treg.
Jeg vil snakke om de greiene. Jeg vil ha det gøy.
På TV slår han tilbake med: "Hva hadde Rudy Gay sagt om det?
Du påsto at du låste ham."
Han sier: "Hva snakker du om?" Med Robbie Hummel-stemmen.
"Hvordan går det?"
Nylig sa han: "Jeg kan ikke si noe til deg."
Og han mener det ikke, tror jeg, men kanskje.
Det gjør det morsomt. Du vet?
Det gjør sendingen personlig, og han får deg til å skjerpe deg.
Jeg hadde følt meg forferdelig om kneet ditt røk mens vi filmet dette.
Score uten noen her?
-Helt på tampen. -Bra.
Ja, dommerne sier den teller.
Men Minnesota vil tape sin tiende kamp for året.
Det blir en utrolig vei mot slutten i The Big Ten.
Han er Robbie Hummel. Jeg er Jason Benetti. Michigan vinner. Godt jobbet.
Takk, folkens. Bra jobbet. Sees neste torsdag.
-Sees neste torsdag? -Ja.
-Bra greier. -Ja.
-Sees snart. -Jepp.
Det tyngste delen av dagen er å innse at,
spesielt når jeg jobber med noen jeg liker å være med,
som Robbie Hummel, så kan vi ikke gjøre det en uke til.
Jobben er morsom hele tiden.
Morsom, berikende. Den utfordrer hjernen min.
Og å vite hvilket nivå av glede spillerne skaper for fansen,
det er herlig å være en del av det.
Det er sterke følelser.
Tekst: Knut Normann