Työni on herättää hahmot henkiin.
Olen perfektionisti.
Hahmojen uskottavuudessa joka yksityiskohta on tärkeä.
Audio-animatronisessa päässä, jota katsot tässä,
on mekanismeja, joilla kasvot liikkuvat ja luovat ilmeitä.
Ihmisten tekemät ainutlaatuiset asiat määrittelevät,
että olemme elossa ja meillä on persoonallisuus.
Meillä on silmät ja kulmakarvat,
joilla ilmaisemme surua, iloa ja ajattelua.
Jos saa näyttämään siltä, että animatroniikka ajattelee -
ja ihmiset luulevat kehittämäsi hahmon ajattelevan,
syntyy elämää.
PÄIVÄ DISNEYLLÄ
Olen Alfredo Ayala.
Työskentelen Walt Disney Imagineeringin tutkimus- ja kehitysosastolla johtajana.
Glendale, Kalifornia
T&k:ssa haluamme käyttää viimeisintä teknologiaa -
ja oppia siitä...
Johtava t&k-imaginööri
...miten se auttaa kertomaan tarinoita eri tavoin eri medioissa.
Kun tarvitsimme elävältä tuntuvia hahmoja -
kunnianhimoisimpaan projektiimme Disneylandiin,
loimme uudenlaista animaatioita, joten jouduimme keksimään sille nimen.
Audio-animatroninen?
Aivan niin.
Audio-animatroninen robotiikka kehittyi suurin askelin.
Se alkoi, kun Walt esitteli Lincolnin vuoden 1964 maailmannäyttelyssä.
Se hämmästytti, koska Lincoln tunnettiin vain kirjoista.
Olemme siirtyneet pelkästä esityksestä siihen,
että audio-animatroninen robotiikka on tietoista, vastaa -
ja reagoi vieraisiimme.
Olen ollut yhtiössä 25 vuotta.
Olen urani ajan työskennellyt kivojen asioiden parissa -
materiaalitieteessä ja robotiikassa.
Katson hahmon liikkeitä.
Keskityn sen puheeseen, ääniin ja esittämiin lauluihin.
Asun ja hiusten pitää olla kunnolliset.
Ihon rakenteen myös.
Minusta ne ovat avaintekijöitä jonkin henkiin herättämisessä.
Jos robotti ei tee sitä,
korjaamme tilannetta, kunnes se onnistuu.
Tämä on Destini.
-...tulevaisuuteen, ystäväni? -Kyllä.
Destini-projekti oli hyvin hauska.
Kysyimme itseltämme:
"Mitä tapahtuu, kun hahmomme reagoivat ja vastaavat vieraillemme?"
Näytän, mitä näen.
Se nosti robotiikkamme uudelle tasolle.
Aloimme käyttää tekoälyä roboteissamme.
Kun tullaan kysymään:
"Mistä saitte noin loistavan tulevaisuuden?",
ketä kiitätte?
-Destiniä. -Niin!
Luigi's Rollickin' Roadsters.
Opimme siitä paljon,
koska meidän täytyi luoda animaatio, joka herätti ajoneuvon henkiin.
Käytimme perinteistä animaatio-ohjelmaa -
ajoneuvojen ohjelmoimiseen.
Na'vi-shamaani
Na'vi-shamaani oli haaste. Sen piti olla ilmeikäs.
Kehitimme uudenlaisen ihomateriaalin,
jolla saatiin joustavuutta ihoon,
mikä sai sen näyttämään elävältä.
Tämä on tekemämme kokeellinen kasvojen alaosa,
jolla ymmärsimme paremmin huulten liikettä ja sitä,
miten se muodostaa joka sanan laulaessaan laitteessa.
Halusimme kertoa vieraillemme,
ettei hahmo ole pelkkä robotti,
vaan sillä on sielu, jonka se jakaa vieraiden kanssa.
Sitä varten sillä piti olla sulavat liikkeet.
Emme siis käyttäneet perinteistä hydrauliikkaa -
mekaniikan liikuttamiseen,
vaan loimme sähkömoottoreilla sulavan liikkeen.
Sen nähneet ihmiset luulivat sen olevan elossa.
Perfektionistina on vaikea päästää irti.
Robotin haluaa vastaavan täydellisesti visiotaan.
Jossain kohdassa täytyy lopettaa.
Se on vaikeinta, koska se on kuin luopuisi lapsestaan.
Taiteen ja tieteen kohdatessa -
imaginöörien täytyy olla molemmissa maailmoissa.
Imaginöörinä ja tiedemiehenä -
haluaa edustaa taidetta -
mekaanisessa ja sähköisessä maailmassa -
ja varmistaa sen näyttävän liikkuvalta maalaukselta.
Mielestäni imaginöörien pitää kysyä: "Mitä jos?"
Katsoa jotain, kysyä: "Mitä jos?" ja toteuttaa se.
Pähkinänkuoressa teemme sitä.
Tekstitys: Jari Vikström