Varje dag viker jag av åt höger, alltså omvägen till mitt kontor.
Jag promenerar förbi alla gamla teckningar de har...
...för att komma i stämning och känna vad de tecknarna kände.
Man ser på teckningar som gjordes för 70 år sen,
och fast tekniken har förändrats genom åren...
...är grundprinciperna för karaktärer och känslor, som började med...
...Snövit fortfarande sig lika idag.
EN DAG PÅ DISNEY
Jag heter Marc Smith och är bildmanuschef på Disney Animation.
Jag har jobbat på Disney i 29 år. Det är det enda jobb jag haft.
Bildmanuschef, Frost 2
Skälet till att jag har stannat hos Disney så länge är nog
att det aldrig saknas utmaningar.
Varje film har sina svårigheter.
Jag har haft turen att få jobba på Trassel, Frost, den första Frost,
Big Hero 6, Zootropolis,
och de senaste tre och ett halvt åren har det varit Frost 2.
Vi är liksom i frontlinjen ifråga om allt visuellt,
vilket inbegriper iscensättning, skådespeleri, filmfotografi.
Vi jobbar med redigering, att kombinera olika scener.
Men bildmanusartistens jobb är nog främst
att verkligen etablera emotionellt vad som händer med karaktären.
Jag brukar gå tillbaka till mitt kontor och stänga dörren
och isolera mig själv från världens stoj och bara sitta med sekvensen.
Det kom påpekanden från redigeringen
om att när Anna möter löjtnant Mattias, känner hon igen honom.
Så hon liksom formar en ram med händerna.
Det svåra här,
det viktiga, är att kunna fördjupa sig själv i karaktärerna och handlingen
och kunna känna att teckningen är levande och tänkande,
och vissa scener är svårare än andra.
Verkligt sorgliga scener eller sånger där karaktären verkligen är ledsen
kan vara jobbiga för tecknaren, för man måste känna så själv
för att kunna teckna det trovärdigt.
Men det är en lite lugnare stund,
där man kan förlora sig i de här karaktärernas värld.
Kolla, han tittar på henne som om hon är galen.
Det är det tillägget som regissören bad om.
"Jag har ett förslag. Sven, hjälp oss, okej?"
En annan sak vi gör under processen är att träffa våra bildmanusartister
och ge dem scener som ska skapas och presenteras för regissörerna.
Den här morgonen träffade vi Sylvia Lee, en av bildmanusartisterna.
Bildmanusartist
Hon fick en av slutscenerna som ska göras för Frost 2.
Vi läste manussidorna som Jen Lee hade skrivit.
"Exteriör. Bak i vagnen sover Olof sött under en isfilt.
Elsa sover under sin mors halsduk. Anna sätter sig fram med Kristoffer.
'De sover.' Anna? Anna?"
Bildmanuschef, Frost 2
"'Minns du vår första resa när jag sa
att man måste vara galen för att vilja gifta sig med nån man nyss mött?'
'Du sa inte att jag var galen. Tycker du det?'"
Vi pratade lite om hur vi ville att det skulle se ut.
När hon säger: "Vad vill du göra?" Vad menar hon med det?
Vill hon kyssa honom eller...
Han tänker fria till henne.
Hon tänker: "Han tänker kyssa mig."
Magin med animation är att vi kan titta på teckningar
eller stillbilder i datorn eller framspelade 24 rutor per sekund
och tro att de är livs levande karaktärer.
Det är magiskt. Man dras in i filmen, och det är målet.
Man får folk att känna, och det är därför vi går på bio.
"Du sa inte att jag var galen. Tycker du det?"
Det är liksom...
Det fantastiska med att jobba i bildmanusavdelningen
är att man får vara delaktig i det första steget, och sen får man se
hur det går genom alla de andra avdelningarna längre fram,
och man ser hur allting lyfter.
Ibland går jag till parken, till Disneyland.
Alla pojkar och flickor köar för att träffa Anna och Elsa.
Man ser på dem, och de har sina utstyrslar på sig.
De är klädda som Anna och Elsa.
Det slår mig varenda gång.
Jag ser barnen och hur mycket det betyder för dem,
hur mycket inspiration detta kan skänka den kommande generationen.
Att få vara med och skapa detta, att veta att ens verk kommer ut i världen,
och miljoner, kanske miljarder människor kommer att kunna se det med tiden.
Vad kan man mer önska sig som artist?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson