Hver dag går jeg til højre, hvilket er den lange vej til mit kontor.
Jeg går forbi alle de gamle tegninger...
for at komme i den stemning,
som jeg tror, kunstnerne var i.
Hvis man ser på tegningerne fra 70 år siden,
kan man se, at selvom teknologien har ændret sig i løbet af årene...
så er grundprincipperne for karakterer og følelser, som begyndte dengang med
Snehvide, stadig i live i dag.
EN DAG HOS DISNEY
Jeg er Marc Smith, og jeg er historieinstruktør hos Disney Animation.
Jeg har været hos Disney i 29 år. Det er mit eneste job nogensinde.
Marc Smith - historieinstruktør, Frost 2
Grunden til, jeg er blevet hos Disney så længe,
er, at der ingen mangel er på udfordring.
Hver enkelt film har sine egne vanskeligheder.
Jeg har været heldig at få lov at arbejde på To på Flugt, Frost, den første Frost,
Big Hero 6, Zootropolis,
og gennem de seneste tre og et halvt år på Frost 2.
Vi har til opgave at være på forkant med alt det visuelle,
herunder iscenesættelse, karakterernes opførsel, kameraarbejde.
Vi har med redigering at gøre, hvordan klippene flyder sammen.
Men primært er historiekunstnerens job
at etablere, hvad der følelsesmæssigt foregår med karakteren.
Én af de ting, jeg gør, er, at jeg går tilbage på mit kontor og lukker døren
og isolerer mig selv fra verdens travlhed,
og så sidder jeg bare med sekvensen.
Nogle noter kom tilbage fra redaktionen
om Anna, når hun ser løjtnant Mattias,
så genkender hun ham.
Hun laver en lille billedramme med hænderne.
Den udfordrende del,
den vigtige del, er at kunne fordybe sig
i karaktererne og i øjeblikket
og at være i stand til at føle, at tegningen er i live og tænker,
og nogle scener er sværere end andre.
De virkelig triste scener eller sange, hvor karakteren er virkelig ked af det,
de kan være hårde, fordi man selv skal føle det
for at gøre det troværdigt på tegnebrættet.
Men det her er et mere zen-agtigt øjeblik,
hvor man kan fortabe sig i karakterernes verden.
Se, han stirrer bare på hende, som om hun er skør.
Det er det nye, lille øjeblik, som instruktørerne bad om.
"Jeg finder på noget. Sven, hold os på ret kurs, okay?"
Endnu en del af processen er, at vi mødes med storyboard-kunstnerne
og giver dem scener, der skal laves og præsenteres for instruktørerne.
I morges var vi til møde med Sylvia Lee, en af storyboard-kunstnerne.
Sylvia Lee - historiekunstner
Hun blev tildelt en af de sidste scener, som vi arbejder med i Frost 2.
Vi gennemlæste manuskriptet, som Jen Lee havde skrevet.
"Udenfor. Bag i vognen. Olaf sover nuttet under et istæppe.
Elsa sover under sit mors tørklæde. Anne klatrer op foran hos Kristoffer.
'De sover.' 'Anna? Anna?'"
Normand Lemay - Historiechef, Frost 2
"Kan du huske vores første tur, da jeg sagde,
du måtte være skør at ville giftes med en mand, du lige havde mødt?"
Du sagde ikke, jeg var skør. Synes du, jeg er skør?"
Vi talte lidt om, hvordan vi ville have, det skulle se ud.
Når hun siger, "Hvad vil du så?" Hvad mener hun med det?
Vil hun kysse ham, eller...
Han tænker, at han vil fri til hende.
Hun tænker, "Åh, han læner sig ind og kysser mig."
Magien ved animation er, at vi bare kan se på tegninger,
og computere kører stadig med 24 billeder i sekundet,
og tro, at disse karakterer er levende.
Det er magisk. Det tager fat i én, og det er målet, ikke?
Man kan få folk til at føle noget, og derfor går vi i biografen.
"Du sagde ikke, jeg var skør. Synes du, jeg er skør?"
Det er bare...
Det fantastiske ved at være i historieafdelingen er,
at man får lov at tage det første trin, og så kan man følge med,
som det bearbejdes af alle de andre afdelinger senere i forløbet,
og man ser, hvordan alting bliver løftet.
Nogle gange tager jeg forbi parken, Disneyland.
Alle drengene og pigerne står i kø for at møde Anna og Elsa.
Og man ser på dem, og de har dragterne på.
De er klædt ud som små Anna'er eller små Elsa'er.
Det rammer mig hver gang.
Og jeg ser de her børn og hvor meget, det betyder for dem,
og hvor meget inspiration det kan give den fremtidige generation.
At være med til at skabe det
og vide, at man har arbejde derude i verden,
og flere millioner, hvis ikke milliarder, efterhånden kommer til at se det.
Som kunstner kan det da ikke blive bedre?
Tekster af: Jonas Kloch