Madrid, Spanien
Varje ny föreställning ger mig nya vibbar, annorlunda energi.
"Rafiki" Lejonkungen
-Testar, testar. -Bra.
Första entrén betyder mycket, för då skriker publiken rakt ut.
Men när man börjar uppträda är det dödstyst. Och sen, pang.
Jag har deras ögon på mig.
EN DAG PÅ DISNEY
Jag får fortfarande rysningar när jag sjunger.
Särskilt den första sången.
Jag tröttnar aldrig på den första sången, "En värld full av liv".
Jag ser på folk ute i publiken.
Och jag känner kopplingen med deras ögon, särskilt när de gråter.
Då tänker jag: "Jag kan relatera."
Jag är väldigt stolt. Det är en väldigt speciell roll.
Jag känner mig hedrad över förtroendet.
Sydafrika
Jag växte faktiskt upp i Sydafrika.
Jag var nog fem år när jag faktiskt skrev en sång.
Jag visste verkligen att jag älskade att sjunga.
Och när jag var nio tänkte jag: "Jag tror att jag älskar att sjunga."
För jag härmade min vän som sjöng bättre än jag då.
Hon kan sjunga, och det ska jag också. Jag tänker tävla.
Jag sjöng och sjöng tills jag stal uppmärksamheten från henne.
Min första audition var inte bra.
Jag hade just spelat färdigt min första musikal i Sydafrika.
Det var en lång kö, och jag frågade: "Vart leder kön?"
"Till auditioner för Lejonkungen." Jag sa: "Vad är det?"
Jag gick och köpte dvd:n.
Jag tänkte: "Om jag spelar i Lejonkungen, är jag animerad då?"
Jag har stunder då jag faktiskt mediterar.
Jag sluter ögonen.
-Tömmer sinnet. -Du vet?
Jag är glad och tacksam för att få vara med på den här resan.
¡Soy listo!
Att vara med i showen lär mig att bli en bättre person varje dag.
Alla sångerna är speciella för mig. De berättar en historia.
Och... för mig, "En värld full av liv", jag känner en sån koppling till den.
En värld full av liv
Jag tänker: "Oj, vi hör ihop här på jorden."
Vi behöver varandra.
Det är för mycket. Det är djupt.
Jag tänker på hur jag kom till den här jorden.
Hur min familj var lycklig.
Och vilken dramatik och vilka problem vi har gått igenom.
Mina föräldrar finns inte längre här.
Jag känner jämt att de är hos mig när jag sjunger den sången.
För egentligen, när jag säger det där till Mufasa
talar jag inte till Mufasa utan till mina föräldrar.
Så jag är tacksam över att få vara med på resan,
för jag har förändrat så många människors liv.
Man vet att det kan finnas människor här som är ledsna.
När vi uppträder gör vi dem glada.
Det är en fantastisk reaktion. Jag känner att vi ger dem en gåva.
Jag känner mig så välsignad.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson