Jeg vokste opp omgitt av kunst.
Moren min er keramiker,
og istedenfor å gi oss formell opplæring,
kastet hun verktøy til oss.
Jeg lekte med blyanter, linjaler og malerkoster,
og jeg viste fra veldig tidlig av
at jeg enten ville bli kunstner eller lærer,
noe som ble virkelighet.
EN DAG HOS DISNEY
Jeg heter Tia Kratter.
Jeg har jobbet i Pixar i 26 år.
Tia Kratter Sjef, Kunst- og filmutdanning
I 1980 fikk jeg jobb som bakgrunnsmaler
i Walt Disneys animasjonsfilmavdeling.
Den første filmen jeg jobbet med var To gode venner.
Så flyttet jeg opp hit til Bay Area.
Disney sendte meg bakgrunner, og jeg malte dem hjemmefra.
Jeg jobbet med noen topp Disney-filmer: Aladdin, Skjønnheten..., Ringeren...
I 1993 begynte utviklingen av Toy Story.
Jeg hadde null dataerfaring.
Ideen med å ta en digital penn på et nettbrett
og se det på skjermen var ukjent for meg.
Så jeg var frivillig her på Pixar helt til jeg kunne bevise for dem
at jeg malte bra nok på datamaskinen til å bli ansatt.
Jeg begynte å jobbe på Toy Story som en ikke-perfeksjonist.
Jobben min var å rote til ting
som var laget perfekt på datamaskinen.
Så jeg legger kanskje til en rift på gulvlistene.
Sids skrivebord var fullt av hammermerker.
Sids madrass hadde en stor urinflekk på seg.
Det var det beste arbeidet jeg gjorde på Toy Story.
Å kunne være med i den første bølgen av dataanimasjon
er en av de beste opplevelsene jeg har hatt.
Pixar investerer i å la oss skape et veldig robust program,
så vi kan tilby vekstmuligheter på mange ulike vis.
Så jeg er glad for at dere er her.
Er dere klare for å lære å male med gouache?
-Ja. Bra. Ok. -Ja!
Som sjef for Kunst og Film,
er målet mitt å utdanne pixarianerne så mye som mulig.
Enten ved å vise dem mange filmer,
eller få dem med på ulike kunstprosjekter.
Det første...
Alle med mål om å utvikle et bedre blikk,
så vi kan lage vakrere filmer.
Se om dere kan unngå å vise penselstrøkene.
Forresten, jeg gjemte den svarte malingen,
-så dere må bruke farge. -Hvorfor?
Og litt etter litt forsøke å få dem til å få selvtillit
i det de gjør, og det vil gjøre dem gladere.
Pixar har latt meg invitere hvem som helst til å ta disse timene.
Ikke bare sjefene våre. Ikke bare kunstnerne og historiefolkene.
Vi får et bra tverrsnitt av folk som kanskje ikke hadde blitt kjent ellers.
Det får dem bort fra datamaskinene, og til å bruke hendene isteden,
og det bygger lagånd og moral.
Det virkelige målet er å la folk miste tidsfornemmelsen
og nyte det de gjør.
Perfekt. Det er så bra.
Sans for humor er kanskje det viktigste.
Det er lett å la seg overvelde av stress fra tidsfristene.
Det er veldig sunt å ta armene ut og si:
"Dette er bare en animasjonsfilm."
Og jeg vet at folks liv blir beriket når vi lager en god film.
Samtidig vil jeg ikke at vi skal ta oss selv for seriøst.
Det hadde vært dumt.
-Jeg kommer med en jukselapp. -Takk.
En av tingene jeg gjør hver 1. april er å slutte i Pixar.
Jeg dikter opp en latterlig grunn for å slutte
og sender ut e-post til hele selskapet.
Da jeg først gjorde det var det 30-40 stykker som trodde på det,
inkludert Steve Jobs, som trodde på det ved tre anledninger.
-Det har vært en morsom måte... -Strålende!
...å holde stemningen lett her, noe jeg synes er nødvendig.
Da jeg var 50, trodde jeg at jeg ville jobbe her til jeg ble 70.
Jeg tror fortsatt jeg kan nå 70.
Mitt store håp er at jeg får bestemme.
Og hvis jeg får bestemme...
vet jeg at jeg skal slutte på 1. april.
Tekst: Knut Normann