Hej med jer!
Det er deres første Broadway-forestilling.
Det gør mig så glad. Jeg kan stadig huske min første.
Jeg blev introduceret til Broadway, da jeg var seks år gammel.
Jeg elsker, at så mange oplever
vores forestilling som deres første.
For mange børn og voksne er det deres første Broadway-forestilling.
Jeg kan lide at vide, at jeg havde en lille del i, hvad forhåbentligt bliver
et langt forhold til Disney på Broadway.
Mit navn er Patti Murin, og jeg spiller Anna i Broadway-opsætningen af Frost.
EN DAG HOS DISNEY
Mange tror, at når man er med i en Broadway-forestilling,
tager man bare hjem bagefter, men sådan er det slet ikke.
Det er et fuldtidsjob. Mere end fuldtid.
Nu er klokken 17:33, og jeg gør klar til en 19-forestilling.
Og nu er det, at jeg sætter mig ned for at lægge makeup.
Fordi det tager normalt ni minutter,
men jeg bliver distraheret af alle dem, der kommer ind og ud,
så det tager mig lidt længere.
Pigerne, der spiller unge Anna og unge Elsa,
der er fire i alt,
kommer ind til det, vi kalder "Patti-snak."
Hej, små rollinger!
-♪ Patti, Patti, Patti ♪ -♪ Patti, Patti, Patti ♪
-Snak -Snak
Flot! Det var nok jeres hidtil bedste!
-Tak. -Hvordan går det, rollinger?
-Gæt, hvad min mor sendte. -Hvad?
-Hvad?
-Det der? -Galla-billeder.
-Jubi! -Ja!
Se min, nej... Mit hår ser latterligt ud.
Se, her er den fulde længde.
-Du ser utrolig ud! -Du ser så sød ud!
-Ja! -Min drøm er at være Patti!
"Unge Elsa"
Jeg er altid lidt nervøs før forestillingen...
"Unge Anna"
...men når jeg er gennem første akt, er jeg ikke nervøs længere.
-Jeg var engang, men ikke længere. -Under første forestilling var jeg nervøs.
"Unge Elsa"
Efter første forestilling var det bare begejstring.
Og jeg elsker at tage min paryk af...
"Unge Anna"
...og finde et snefnug i håret.
Nårh, hvor sødt.
Nogle gange finder jeg glitter i min sko.
Eller i min sok. Jeg ved ikke, hvordan den endte der.
Ja, ikke? Hvordan kom den igennem og under min paryk?
-Aner det ikke. -Disney-magi.
Disney-magi er den bedste magi.
-Jep. -Ja.
-Tak! -Farvel.
Tak, venner.
Så får jeg min paryk på af vores paryk-specialist, Ty.
I løbet af forestillingen...
Hår- og makeupspecialist
...skifter vi hende til forskellige grader af frost.
Der er i alt ti dele,
otte fulde parykker og to forlængere.
Flere parykker, end jeg har haft i en forestilling.
Lige før vi skal på, går jeg ovenpå for at se Caissie Levy, som spiller Elsa.
Hej!
Normalt strækker jeg ud med Caissie,
så det er der, jeg varmer op.
-Hvordan var din eftermiddag? -Den var okay.
-Det er nemt. -Godt.
-Vi kender stadig ikke ordene. -Vi kender ikke sangteksten.
Det er surrealistisk at være en del af Disney-familien.
Specielt Disney på Broadway,
fordi jeg voksede op som Broadway- og Disney-fan,
så der kunne ikke være
en bedre kombination for mig personligt.
Jeg voksede aldrig fra Disney. Jeg elskede det bare højere.
Farvel!
At være Anna hver dag er helt utroligt,
fordi hun har så meget energi og så meget håb
for en, der har været alene hele sit liv.
Så at kunne udleve hende
og gå gennem hendes rejse psykologisk og følelsesmæssigt,
betyder, at jeg stadig finder nye ting,
hver gang jeg gør det.
Det er et mirakel, at vi kommer gennem hver forestilling,
fordi det involverer så mange mennesker og koordinering.
Og selv om det er en velsmurt maskine på nuværende tidspunkt,
er det stadig en stor forestilling.
Og selvom det går hurtigt,
sætter man sig til slut og tænker: "Hvordan gjorde jeg det?"
Jeg kan lide idéen om, at det er en holdindsats.
At give autografer er ret sjovt,
fordi man får hele spændvidden af publikum af se,
som er kommet for at se forestillingen. Små børn og alting.
Lige nu kan du se store grupper, som er blevet færdiguddannet på college.
Eller vi har haft mange 50-års fødselsdage,
hvor kvinder kommer ind med deres venner,
og de ser Frost som en del af deres weekend,
og alle kommer for at se forestillingen.
Jeg kan lide at gøre det, fordi det er en chance for
at se folk i øjnene, som du lige har fortalt historien til,
og sige: "Tak, fordi I kom og støttede os."
Der er stadig nætter, hvor man tænker:
"Jeg spiller Anna i Frost på Broadway."
Og så tænker man: "Det er ret sejt."
Tekster af: Rikke Fryman