Vi har fundet en sjov niche i robotteknologi,
der ikke er udforsket så meget før.
En god dag at kaste en robot.
Det vil jeg mene.
Lige nu laver vi et par ting.
Den ene er, at hver morgen skal vi bare have ham op,
så han kan lave gymnastikøvelser.
For sikre, at han er i topform.
Ja, nu kommer hovedet.
Hovedet kommer op.
Godmorgen.
EN DAG HOS DISNEY
Jeg var en bogorm, super nørdet.
Jeg voksede op i en lille landsby i Utah.
Da jeg fik gode ACT-resultater, sagde en:
"Du kan nok komme ind på Harvard, hvis du vil."
Så jeg undersøgte det og tænkte: "Måske."
Og så kom jeg ind.
Jeg løb ind i en, der skrev ph.d.
Jeg spurgte: "Hvad skriver du om?"
Han sagde: "Jeg bygger og 3D-printer robotter
for at teste algoritmer
og se, hvordan robotter kan samarbejde."
Jeg tænkte: "Det er super sejt.
Det er utroligt, man har mulighed for det."
Så tænkte jeg: "Der er ingen grund til, jeg ikke kan det."
Det er stillingen, jeg tænker på at modificere,
så han spænder lidt,
når han er i kasserne.
Min rolle hos Disney er forsknings og udviklings-imagineer.
Mit job er at tage den teknologi, der er til rådighed, og tænke:
"Hvad kan vi bruge den nye teknologi til,
så vi laver noget, verden ikke har set før?"
Siden jeg startede hos Disney, har mit fokus været Stuntronics,
som først ikke var særlig godt defineret.
Vi havde problemstillingen:
"Hvordan kan vi styre ting, mens de flyver i luften?"
Forlystelsesparkerne har mange af vores figurer,
som man kan se i utrolige action-sekvenser.
Hvad vi arbejder på, er at få dem i luften.
Visionen er: "Kan vi skabe action i stor skala?"
Før i tiden blev det gjort digitalt.
Det var CGI-magi.
Det er vidunderligt at forestille sig det som en ægte fysisk oplevelse.
Vores overordnede mål er,
at folk siger: "Hvordan gjorde de det?"
Robotterne ser ikke så gode ud tæt på.
De er byggede til at være standhaftige og falde 19 meter oppefra.
Idéen har altid været,
at vi har en helte-skuespiller forrest,
der indleder showet, som så bliver skiftet ud
med robotter, der gør utrolige ting.
Det store problem er at prøve at få en akrobatisk robot
til at flyve og gøre de seje ting.
For at løse det problem
må vi se udover, hvad vi kan se med vores øjne.
Vi må have højhastighedskameraer sat op.
Vi har også en robot, der holder øje med servo-positionerne,
hvor armen er hele tiden,
samt hans rotation, acceleration og hastighed.
Hvis man tager dataen og sammenholder den,
kan man begynde at se på:
"Hvad er de små variationer, der producerer de effekter,
som jeg enten vil se eller ikke vil se?"
Jeg ser på ting og tænker: "Vipper han fra side til side?
Har han en eller to graders drejning?"
Når man er robotforsker,
er man med fra første fase.
Man skal programmere, lave kredsløb
eller bygge noget mekanisk.
Og det var også super sjovt,
fordi man må have lidt af alle de evner
for at kunne lave noget, der er nyt.
Det her er vores tre første figurer i fuld størrelse,
hvor vi tænke: "Kunne vi lave den i fuld størrelse?"
Det første, vi tilførte, var et led
for at give os en idé om: "Kan vi smide noget?
Kan vi trimme ned og få en acceleration?"
Det viste sig, vi kunne.
Så arbejdede vi videre fra denne smukke ting
til noget, der faktisk var lavet af metal.
Han kan foldes to steder. Vi kastede meget med denne.
Vi lærte meget om fysikken
bag at kaste noget op i luften.
Det var vores første ret simple menneske-formede robot.
Vi kunne lide ham. Han var en god performer.
Disse prototyper, selvom de er simple,
er super vigtige for vores udviklingsproces.
Man ved, man har opfundet noget godt, når en tre-stangs-ting rammer gulvet,
og man tænker "Åh nej!" og har ondt af den.
Selv en simpel prototype kan afsløre sådan noget.
Som robotmager er det super spændende,
fordi vi nu kan skabe en illusion af liv
på en måde, der er unik og ny.
Jeg synes måske, at torsoen er lidt tilbage.
-I en bue? -I en bue.
Senior R&D Imagineer
De er flotte. Svajet ryg.
Vi kan kontrollere, hvornår man ser robotten.
Hvor kommer den fra? Hvad lander den på?
Hvor langt væk er publikum? Hvad er baggrundshistorien?
Jeg kan bygge noget, der bliver en ny robot til verden,
fordi jeg er et sted, hvor jeg fortæller historier.
Så fortæller jeg baggrundshistorien omkring den,
og pludselig er den meget sejere.
Min favoritfilm fra Walt Disney Company
var den første film med Snehvide og de syv små dværge.
Walt var ustoppelig med hensyn til at genskabe noget med animation
og lave det smukt, bevægende og alligevel sjovt.
Han brugte nye teknikker, talentfulde mennesker
og imponerende tekniske opfindelser,
og han havde en ildsjæls vision:
"Lad os lave noget, som ingen tror kan laves."
Jeg tror, det er noget, som gør, at folk kan se,
at robotteknologi kan skabe utrolige ting,
selvom de praktisk talt ikke er i den virkelig verden.
Jeg håber, at vi fortsætter i den ånd med projekter som Stuntronics.
Det er skønt at være et sted,
hvor det er ens job er at lave noget, der aldrig er gjort før,
og som folk aldrig har set før, og som begejstrer.
Så ens job er at lave noget magisk.
Tekster af: Rikke Fryman