Jag tror att vi alla i teamet inser
att det här programmet är ett levande ting.
När jag kommer hit varje dag
vet jag att när vi börjar varje dag
kommer mycket att hända till halv sju på kvällen.
En och en halv minut.
Och just nu, i det här landet, är mitt ansvar att hålla mig stadig...
-Tio. -...och lugn.
Fem.
Då kör vi.
God kväll, och tack för att ni tittar den här upptagna fredagskvällen.
EN DAG PÅ DISNEY
Sextio minuter till sändning
Från det att folk vaknar på morgonen
är det så mycket brus att i slutet av dagen...
Ankare World News Tonight med David Muir
...om folk ska sätta sig och se en halvtimmes nyheter
är det vårt jobb att liksom bryta igenom bruset
och hjälpa dem att urskilja vad som är viktigt.
Det är inte mitt jobb att uttrycka egna åsikter,
utan hjälpa tittarna att navigera genom flödet.
Ska vi använda det där
-när hon tränar på sjukhuset... -Det där...
När jag tänker på min barndom,
var jag en pojke som var ute och lekte med de andra
men gick in när det var dags för kvällsnyheterna,
och då tittade jag på Peter Jennings.
Det blev min egen lilla ritual.
Jag var en nörd, då.
Det är jag fortfarande. Det funkade, hoppas jag.
Men det var nåt jag ville göra ända sen jag var liten,
fast jag inte hade kunnat sätta ord på det då.
Jag ville komma ut ur min värld,
och för mig som ung betydde det att komma ut i samhället.
Jag skrev till lokalnyheterna när jag var 13 år gammal,
började praktisera när jag var 14,
och bar kamerautrustningen till inspelningarna.
Jag var lycklig. Jag tyckte att jag fick se världen.
Jag åkte ut för att bevaka åskväder i nästa county
eller till New York State Fair,
och att få ha den här rollen många år senare är en ära.
Ögonblicken när man kommer ut på fältet
ger en inte bara perspektiv som journalist,
utan ger mig drivkraft att sitta här varje kväll.
Jag älskar den här delen också, men innerst inne är jag reporter.
Ju mer jag får komma ut, desto nöjdare är jag.
Och att få ta med folk på den resan
är ett av skälen till den kontakt vi knyter på kvällen.
Vår första rapport kommer från ABC:s David Muir.
David Muir nära frontlinjen.
ABC:s David Muir bevakar vår huvudnyhet ikväll igen.
Tror du att Iran och USA kan komma överens?
Man hör skottlossning strax bakom den här muren
medan de driver undan extremisterna...
Ett av mina första uppdrag för ABC News var orkanen Katrina.
Som ni kan se vadar vi i vatten ända upp till midjan...
Jag glömmer aldrig när fördämningarna bröts efter orkanen
och folk uppmanades att gå till kongresscentret,
för där fanns mat och medicin och hjälp.
De lyssnade och gick dit, men där fanns ingen hjälp.
Jag minns hur jag satt i bilen
och vi körde förbi familjerna utanför kongresscentret,
och de ropade: "Vi behöver hjälp!"
Jag minns att jag helst ville sjunka ner i sätet,
för det var ett sånt intrång i deras lidande.
Men det var liksom vändpunkten för mig som reporter,
för jag insåg också att vi gav dem en röst.
Jag vill inte dö så här.
Den här kvinnan säger...
Det är ens roll just då.
Och vi såg allihop att hjälpen kom till slut.
Jag är säker på att det var allt detta arbete
från så många som rapporterade om Katrina
som sände ut ljudliga signaler om att människor led.
"Hon genomgår kemoterapi just nu."
Tjugo minuter till sändning
Vid dagens slut, strax före sändningen,
sitter jag och över upp rösten.
"Ikväll har hon ett budskap till det sjukhuset."
När jag ser tillbaka tror jag att trots allt vi mött,
har vi funnit ett sätt att få fram att vi alla är tillsammans i det här.
Det är så vi avslutar sändningen.
Vare sig det är America Strong, Made in America eller Person of the Week
som jag såg Peter göra för så många år sen,
och jag känner stolthet över det.
Och teamet här sätter ihop sändningen
och ser till att den där kopplingen finns.
Får jag en kram!
-Det ser bra ut. -Tack!
Jag är fortfarande den där grabben som drömde om att göra det här,
när jag kommer hit varje kväll.
Jag minns fortfarande första kvällen jag sa: "God kväll".
Mitt hjärta slog högre än mina ord.
Vi får kolla i arkivet vad jag sa den kvällen.
De sista fem minuterna innan jag är i sändning,
när jag rusar från nyhetsrummet och uppför trapporna...
Fyra minuter till sändning
...vet jag att Peter har gjort likadant och Charlie och Diane,
och det glömmer jag inte.
Nu är detta vårt ansvar att inte bara leverera nyheterna på kvällen,
utan även förbereda nästa generation,
för det kommer att sitta nån i den här stolen
som drömmer om det just nu.
Så att när de kommer hit...
Tre.
...är ansvaret, privilegiet
och äran som följer med, fortfarande intakt.
Då kör vi.
God kväll,
vi kommer strax till rubrikerna,
men vi har en extranyhet.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson