Da jeg var elleve, sa jeg ved middagsbordet
til foreldrene og brødrene mine at jeg ville bli et sportsanker.
Det var komisk. En søt, liten drøm.
Men den var ekte for meg fordi
jeg vokste opp i en sportsfamilie.
Jeg var også fascinert over hvordan sport samlet folk.
Rase, kjønn eller politikk spilte ingen rolle.
Vi er alle på samme lag og heier på de samme spillerne,
og feirer eller gråter.
Jeg vil være en del av det.
Jeg er Sage Steele,
en av programlederne for SportsCenter klokka 18.00 her på ESPN.
EN DAG HOS DISNEY
ESPNs hovedkvarter
Når jeg går inn...
Programleder
...vet jeg virkelig ikke hva som venter.
Jeg går til hår og sminke rundt 14.00 eller 14.30.
Kvinnene her inne er ikke bare kunstnere.
De er psykiatere.
Men først og fremst venner.
Du ser deg selv bli eldre for hver dag.
Jeg sier: "Jeg hadde ikke dette i går."
Og hun sier: "Jeg skal dekke det."
Takk og lov. Det er...
Jobbsikkerhet for oss.
Hun vil at jeg skal få rynker og grått hår:
"Sage trenger meg."
-Hun trenger meg. -Jeg gjør det.
Og så er det tid for å skrive programmet.
Jeg ligger litt etter, så jeg må tenke raskt.
Se på opptak raskt og be.
Dette er regissøren,
-som gjør oss pene. -Hei.
-Og holder ut med meg. -Det er ikke vanskelig.
Hun er en av proffene som vi...
Studioregissør
...alle elsker å jobbe med.
-Femti dollar, takk. -Særlig.
Sjekken er postet.
-Hei. -Produsenten vår.
Han digger å jobbe med meg.
Og min programlederkollega, som...
-Spiser lunsj. -Stapper i oss
-klokka 15.00, så... -Så...
Det største er denne delen av programmet.
Produsent
Du har et intervju
etter Cowboys-kampen.
-Jeg tenkte... -Dette er en
ganske typisk dag der vi
ikke vet hva hovedsaken blir.
Finnes det et manus?
Sjekk eposten din, Sage.
Takk.
Noe som overrasker folk
er at vi skriver alle manusene selv.
Vi får hjelp fra en fantastisk stab.
Vi har virkelig en god stab her.
Det krever virkelig en landsby,
og hvert eneste sekund av sendingen er planlagt.
Man skriver og jobber, og så: "Oi, noe har skjedd."
"Vi kjører på.
Er historien klarert?
Hvem må krediteres? Hvem slapp historien?
Hvilken video bruker vi?
La oss få inn dette."
Eller: "Så noe på Twitter."
Det er uforutsigbart, med store bokstaver og uthevet skrift,
helt til programmet er over.
Jeg har alltid sagt at dette samarbeidet er veldig likt et fotballag.
Programlederne er kapteinene.
Samme om programmet var bra eller dårlig,
er det de som får mest presse og oppmerksomhet.
Men i virkeligheten må alle jobbe sammen.
Fokuser på dette.
Om det skjer,
så kommer det trolig til å bli hovedsaken.
Produsent
Den siste halvtimen er alle på tuppa.
En god dose kreativ spenning, om du vil,
som forhåpentligvis synes på lufta som et godt produkt.
Faktafinner
En halvtime til start, så presset er høyt.
Vi og hun jobber skikkelig hardt.
Du vil gjøre henne god,
og forholdet er bra mellom faktafinnerne og stjernen.
Vær klare.
...Selv på en fot...
-Femten. -Flytte det?
Kjør, Jim. Musikk. Vær klar, 22.
20 er tilbake.
-Spilles om fem, fire... -Spole fire.
Tre, to og vi er på lufta.
Gode nyheter om basketball.
Ja, trenerkarusellen fortsetter, store nyheter på gang.
En av De fantastiske fem er på vei tilbake til skolen sin.
Over til Steelers.
Antonio Browne er borte. Han er i Oakland. JuJu Smith-Schuster
er nå førstevalget.
Tenåringsdatteren min...
...vil endre planene sine.
Mens jeg er på lufta og ikke kan gjøre noe med det.
-Tre minutter. -Vent på meg.
Multitasking, kalles det.
Må multitaske for å holde ungene i live.
Der, ja. Funker bra.
Han gjør det helt rett.
-Ja. -Løs og ledig,
-ser nesten ut som Gumby. -Jepp.
Så mye av sport er personlighetsdrevet.
Det er mye improvisering.
Og jeg sier og gjør ting,
og skriver ting, veldig annerledes enn andre her.
-Fantastisk. -Perfekt.
Nå kommer 30 for 30. Ok, ha det.
-Greit. Takk. -Fantastisk, folkens. Takk.
Godt jobbet.
Jeg tenker: "Jeg gjorde nettopp noe
som hele verden kan ha sett det. Det er kult."
-Takk. -Sees.
-God natt. -Takk.
Det er en klisjé, men noen ganger må jeg klype meg i armen,
for hvordan klarte denne sjenerte, lille jenta,
med den sprø drømmen
av typen jenter ikke hadde på åttitallet,
hvordan klarte jeg det?
Hvordan havnet jeg her?
Jeg ville bare snakke om sport og lære om atletene.
Det er alt.
Hadde ingenting å gjøre med berømmelse, penger eller noe annet.
Bare den lille drømmen min.
Så nå må jeg fortsette å prestere.
Hver dag. Du vet aldri om en liten jente
eller gutt ser på og vil bli som meg.
Tekst: Magne Hovden