ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
У моєму житті був період, коли я відчувала себе вільною,
а світ був сповнений можливостями.
Та особливо ним.
Привіт, приятелю.
Привіт.
-Чекай, що ти робиш? -Хочеш, аби я зупинився?
Чи мені продовжити?
Продовжуй.
Це були найкращі дні.
Кажуть, ти не знаєш, коли вони наступають, але я знала.
Ти мене просто вбиваєш.
Знаєш це?
Найкращі моменти життя.
Так, будь ласка.
Господи.
Ти мене вбиваєш.
Знаєш це?
Так.
І є теперішні дні.
І все геть інакше.
Мама, ти сказала, що годуєш її.
Я її годую.
-Ні, ти спиш. -Гаразд.
Може, я заснула на секунду.
-Але чого ти хотів? -Я хочу тобі щось показати.
Хочеш мені щось показати?
І що саме?
Ходімо, мамо.
Гаразд, я йду.
Хадсон?
Що...
Що в тебе там, любий?
Дивись, маріпоса.
Боже мій!
Маленький.
Не можна його так тримати, любий. Ти маєш його відпустити.
Це дівчинка.
Добре. Гаразд. Але тим не менш.
І вона моя. Я люблю її.
Я знаю, любий. Але вона не може там дихати.
І вона помре, якщо ти її не відпустиш.
Іди сюди зі мною.
Сідаємо.
Іди сюди, янголя.
Гаразд.
Подивись на це, маленька.
Гаразд.
У мене є ідея.
Спробуй вгадати, в якій бік вона полетить. Гаразд?
Напевно, на південь. Так?
Зимувати за тисячі кілометрів.
Ось так!
Помахай їй ручкою.
Бувай, метелику!
Любі! Де мої маленькі?
Де мої маленькі? Іди сюди, малий!
Ну ж бо. Де вони? Йди сюди, друже!
Присягаюся, ти такий великий та милий.
Я ледве можу тебе підняти!
Я скучив за тобою.
Ось де вона. Моя чудова дівчинка.
Так. Привіт, солоденька.
Лише поглянь.
-Привіт. -Привіт!
Я саме збиралась одягтись, присягаюсь. Я просто...
Не має значення.
Гаразд. Маю швидше підстригти траву на газоні, поки не почалась гра.
Тримаю.
-Ти в нормі? -Так.
-Все добре. -Хадді!
Мій чоловік такий же гарний душею, як і тілом.
Почекай мене.
Ніколи не помічала, щоб він дивився на іншу жінку.
Чорт, я навіть ніколи не ловила його на брехні.
Тоді у чому проблема, правильно?
Господи, Біллі, на роботі таке божевілля.
Ти навіть не уявляєш.
-Справді? -Так.
Тобто, ми поводимось наче божевільні після завершення злиття.
Усі лише мріють зайняти посади
і намагаються показати себе перед новим босом.
Хоча вона чудова. Розумієш? Вона...
Вона хоче вийти на міжнародний рівень.
Вона хоче усього того, що я хотів зробити,
лише... не знаю, в набагато більшому масштабі.
Так.
Знаєш, на неї всі йдуть, але я відчуваю, що вона мене помітила.
Що?
Нічого.
Просто скучила за тобою.
Пробач.
Добре. І це вона.
Моя нова начальниця.
Люба, ти чула хоч слово з того, про що я казав?
-Чула. -Франческа, вітаю!
Як справи?
Проблема в тому, що зі мною одружився Купер Коннеллі.
А до того, як я його зустріла,
я вивчила як мінімум 73% позицій Камасутри.
Які варто знати нам усім.
У мене були багаті хлопці.
Бідні хлопці.
Хлопці у татуюваннях.
Хлопці на одну ніч.
А також усі інші типи задоволень
від неслухняниххлопців, яківиможете собі уявити.
Зустрінемось завтра, встановимо терміни та потім обговоримо.
Гаразд, чудово. Дякую. Побачимось пізніше. Бувай.
Я їй подобаюсь.
Ти усім подобаєшся.
Тоді нащо виходити заміж за когось такого правильного?
Якщо чесно, то через них.
Я не передзвонив, бо на це була причина!
Я бачу багато жінок.
Відчини бісові двері, Біллі!
Чорт...
Ти ніколи не цінував нічого, що я робила.
Алло?
Коли я зустріла Купера, мої нерви були геть розхитані,
а серце ледве трималось.
Тому його стабільність та розсудливість
стали заспокійливим бальзамом для моєї виснаженої, обпаленої душі.
Ніколи не забуду, як він вперше привіз мене до цього будинку.
Насправді слово «Коннектикут» запозичене з алгонкінської мови.
Воно значить "землі довгої річки, яка схильна до припливів".
Я це зажди любив.
Ось і він.
Що думаєш? Правда?
Наче цей будинок чекав на мене. На нас.
Так!
Щоб ти не нанесла снігу у будинок.
Боже мій!
Він приготував мені неймовірну вечерю.
Тобто, я маю на увазі...
Як можна було не закохатись у такого хлопця?
-Будеш? -Так.
Добре, що нарешті ми познайомились.
Я так багато чув про вас обох.
Мені дуже подобається ваша донька. Як очевидно.
-Нам теж. -Здебільшого.
Мама.
-Вона жартує. -Не жартую.
Ну, ти побачиш.
Купер з тих хлопців, кому справді подобається вечеря з батьками.
Зупинка «Норт Стейшн».
Пані, сідайте ось тут, гаразд?
Він поступається місцем у метро, незалежно від кількості вільних місць.
Так?
Гарного дня.
Якимось чином він стає самим красивим та скромним чоловіком
у будь-якому товаристві.
Маю сказати,
ніколи не думав, що піду з "Морган Стенлі" аби раптом працювати з добрими хлопцями.
Але Куперу вдалось затягти мене його приманкою «змінити світ».
До того ж стоматологічні пільги непогані.
-Але у нас був визначний рік. -Точно.
Високі ризики – високі нагороди, тому «ура» тобі.
-До біса веселого тобі Різдва, друже. -Дякую, друже. Ціную тебе.
Він – моя найулюбленіша істота.
І я хочу, аби ми прожили разом сто років та померли в один день.
Тужся!
А ось і він!
Привіт, малий!
Привіт!
Знаю. Гаразд, піди подивись на маму.
Привіт, друже!
Привіт!
О боже мій!
І я хочу, аби в іншому житті наші душі знайшли одне одного щонайшвидше,
аби ми могли закохатись та наробити ще більше дітей
і повторювати це знову і знову.
І ще я хочу, аби він так відтрахав мене, щоб паморочки стало.
Чи я багато прошу?
Привіт.
Хіба ти не мала… Ні, ні! Зупини його!
Вибач. Хіба в тебе… не сьогодні дівич-вечір?
Так, але знаєш...
Я можу запізнитись.
-Добре. -Добре.
Гаразд.
О, так!
Так!
Так добре. Це так добре.
Добре.
Тобі добре?
Так.
Так. Ні, не зупиняйся. Не зупиняйся. Продовжуй.
-Гаразд. -Продовжуй.
Добре.
Лайно.
Пробач, крихітко.
-Я просто втомився. -Так.
Добре. Почекай.
-Зажди. -Добре.
О, так!
Це добре.
Це добре. Так.
Добре.
О, так!
-Купер! -Що?
-Пробач. Я перепрошую! -Просто… Гаразд, дай вібратор.
-Справді? -Так.
-Все нормально? -Так.
Гаразд.
Вже минуло півтора року, як Купер лизав мене там внизу.
За вдвічі коротший термін
я дала життя людській істоті.
О боже мій.
Господи!
Ні.
-Хочеш, аби я… -Все гаразд.
Забудь.
Так було не завжди.
-Привіт. -Привіт.
Я кохаю тебе, Біллі.
Купере.
Але з часом у вас з'являється одна дитина, потім друга.
Я звикла сприймати послаблення пристрасті Купера, як доказ правила.
Це відбувається, коли ви дорослішаєте, одружуєтесь, та вас затягує буденність.
Але зараз я відчуваю жагу.
Зараз я кричу на нього про себе,
намагаючись змусити його відчути хоч щось.
Мамуся, ти не поцілувала мене на добраніч.
Поцілувала.
Але ти не заходила до мене.
Я заходила, любий. Заходила.
Йди сюди.
Йди сюди, синку. Йди сюди. Ну ж бо.
Ось так.
О, так.
Мій великий хлопчик.
Гаразд.
Все добре, синку.
Все добре.
Ти така гарна.
Що трапилось?
Нічого, синку. Нічого.
Усе добре.
-Будь ласка, не плач, мамуся. -Усе добре, синку.
Я люблю тебе, мамуся.
І я тебе люблю.
Я люблю тебе, синку.
Я хочу, щоб ти прийшла та прикрила мене ковдрою.
Привіт, мала!
-Привіт, ще не спиш? -Ні, не сплю.
Ця дурна група ніяк не поїде,
а я занадто одержима аби кинути все, поїхати додому і нормально поспати вночі,
як будь-яка доросла жінка,
яка мала би вставати о сьомій ранку та йти на роботу.
А чому ти не спиш?
Я не можу спати.
Слухай, тебе Купер не душив під час...
-Бо якщо ні, то йому варто. -Боже мій.
Ти знов бачилась з Алексом.
Хіба ніхто з твоїх колишніх цього не робив?
Але не спеціально!
О, люба. Треба спробувати.
-Це було так добре? -Так, було.
Можливо, нам варто одружитись.
Він може душити мене наступні сім-десять років.
Приємно чути, що саме еротична асфіксія нарешті змусить
Сашу Сноу завести родину.
Лише на сім-десять років. Не треба сходити з розуму.
Отже, подруго. Хочеш розповісти, що в тебе там дійсно відбувається?
Я…
Я відчуваю себе…
іншою.
Ти дійсно відрізняєшся.
Ні, я маю на увазі, що я не схожа на саму себе. Наче я…
Наче моя власна особистість втратила дещо через ролі мами і дружини. І…
Я…
Я просто не впевнена, що я маю бути такою жінкою.
Боже. Тобі треба повернутись на роботу.
Вочевидь, у тебе занадто багато вільного часу.
Я не можу.
Ми з Купером домовились, що я буду виховувати дітей.
-Будь ласка. З чого мені почати? -Я сама цього хотіла.
Я думала, мені це сподобається. І мені це справді подобалось, але…
Цього замало. Все нормально. Ти можеш це сказати.
Я просто… Я не знаю.
Я багато думала про…
нього.
-Про кого? -Годі тобі, Саша.
Жартуєш?
Не смій просрати свою прекрасну сім'ю.
-Не збираюсь. -Купер такий хороший хлопець.
Я це знаю!
Тоді цінуй її, згадай на секунду, як тобі пощастило знайти його.
Скільки мільйонів жінок вбили би за те, що ти маєш.
Послухай, я знаю. Гаразд?
Але я просто… не можу припинити думати, як все було раніше.
-З Бредом? -Зі мною.
Я була іншою.
-Не знаю, що трапилось. -Дівчино!
Ти сказала «так», переїхала в передмістя, народила дітей.
Ти сама цього хотіла. Це був твій вибір.
Я знаю.
І я знаю, що Купер виснажений, розумієш?
Я теж виснажена, але я просто…
Мені потрібно…
відчути це знову.
Що?
Зовсім трошки чарівної…
любовної, пристрасної іскри.
Розумієш? Це як знову бути одурманеним!
-Як справи? -Привіт.
Саша, ти взагалі мене слухаєш?
Так. А тепер послухай мене, гаразд?
Бред був покидьком, хоч і сексуальним.
Але таке кохання - це кохання вертихвістки.
Воно пов'язане з болем та зрадами, а також геть нестійке.
У тебе з Купером надійні стосунки на довгі роки.
Я знаю. Знаю це кожною клітиною, відчуваю це своєю проклятою душею.
Гаразд.
Що ти будеш робити?
Я не знаю.
ТАК БУЛО НЕ ЗАВЖДИ…
АЛЕ У ВАС З'ЯВЛЯЄТЬСЯ ОДНА ДИТИНА ПОТІМ ДРУГА…
Кохання - це наркотик.
Так про нього кажуть?
Допамін, окситоцин, адреналін.
Але я можу відчути його знову.
Кожного разу, як я закриваю очі,
і згадую одну з тих ночей, я відчуваю його.
Це не якийсь невловимий кайф, за яким я женусь.
Це справжнє. І я була геть іншою.
Подруга.
Ти намазала собі дупку гламур'ю Барбі, і я від неї торчу!
Саша Сноу до біса розумна.
Вона єдина з нас, хто отримала ступінь доктора наук,
і зараз є модним професором психології в нашій альма-матер.
А ще вона сама невгамовна та найбільш безцеремонна жінка,
яку ви колись бачили.
І з цією дикою енергією майже кожної суботи
ми ходили у місто, у кафе «Ладлоу Стріт»,
куди навідувались такі ж дикі співаки, барабанщики та гітаристи.
«ЛАДЛОУ СТРІТ» ПРЕДСТАВЛЯЄ КОССІ
О, привіт.
-Думаєш, ти того вартий? -Так, будь ласка.
Ой, пробачте.
Я піду.
А ти...
Ти в нормі?
Ти просто фантастика.
Агов!
А в тебе все добре?
Так, абсолютно. Хіба що я у сто кварталів від дому. Пусте.
Побачимось пізніше. Люблю тебе.
Люблю тебе.
Ще раз покладеш руку мені на потилицю, і я відкушу тобі цю штуку.
Без проблем.
Ти бісова королева.
Дозволь мені вклонитися перед твоїм троном.
Привіт.
Подобаються погані хлопці?
Авжеж. Повідом мене, якщо знайдеш такого.
Гей, просто відвали, приятелю.
Стій!
Залиш її у спокої.
Ось. Піди, візьми щось поїсти.
Йди!
Це лайно собаче.
Тебе звати Біллі?
Твоя подруга цікавилась, чи потрібно тебе підвезти.
Ти у складі групи?
Так. Щось таке.
Якщо хочеш, то машина стоїть ось там.
А якщо ні, то добраніч.
Чекай.
У тебе є машина?
У центрі міста? Ніхто не водить у центрі міста.
Як ти знайшов місце для паркування, і чи виправдана ця шкода
для навколишнього середовища? Це по-перше. І я вже не кажу про…
Будеш їхати чи як?
Добре, отже ти не з групою. Ти точно не в турне.
Не зовсім. Я власник фірми звукозапису, та маю намір підписати з ними контракт.
Власник фірми звукозапису?
А ще в мене є ця машина, паркомісце в центрі, ця куртка та чоботи.
Але, схоже, на цьому і усе.
Думаєш, він класний? Коссі?
Це тому ти підлещуєшся до нього, роблячи таку послугу його подружці?
Кому, Саші?
Такій жінці важко відмовити.
Тим не менш, ти везеш додому її подругу, тобто, цей хлопець має для тебе значення.
Так, поки що, але йому не варто до цього звикати,
як і тобі, бо послуги шофера, то не моє.
Зрозуміла.
Вона гарна подруга.
Подумати про тебе під час…
Так.
Вона найкраща.
Ми жили в одній кімнаті, коли навчались в аспірантурі Колумбійського.
Який факультет?
-Психології. -От лайно.
Краще мені помовчати.
Бо ти можеш почати читати мені моралі про мою бідну матусю,
і наскільки краще я був би пристосований до життя, якби лише залишився з нею довше.
Чорт забирай.
То що, ти дійсно так думаєш?
Думаю, тобі подобаються гарні речі, чи були вони у тебе в дитинстві, чи ні.
А ще ти власник студії звукозапису,
тому я можу припустити, що тобі з цим допомогли, хлопче.
Але ти знайшов власний шлях до «Великого яблука».
Ти не залишився, аби доглядати за сімейною фермою.
Тобто, це класичне «пішли ви», що було сказано чи мамі, чи тату.
Але, судячи з цього волосся та кілець, гадаю,
в тебе не виникало проблем з твоїм жіночим єством.
Отже, тоді тато для тебе найдорожчий.
Як в мене виходить?
Хочеш випити?
Авжеж. Ти знаєш якесь місце?
Так.
У мене дома.
Кажеш лише куртка та чоботи?
Люблю гарні речі.
Ти сама так сказала.
І у тебе є сцена у вітальні.
Я власник студії звукозапису.
Люблю, коли іноді мої хлопці грають тут.
-Це місто просто божевільне. -Так.
В найкращому сенсі.
Дозволь мені вгадати.
Айова?
Будь ласка.
Огайо?
Джорджія.
І немає ніякого акценту?
Більше немає.
Знаєш, коли я була маленькою...
я мріяла жити у Нью-Йорку.
Ніколи не думала, що ця мрія здійсниться, але зараз я тут…
Не знаю.
Я ніколи не хотіла поїхати з рідного міста.
Тут багато причеп.
А також багато людей, які облажались, а, отже, в тебе завжди буде повно роботи.
Не впевнена. Тобто…
Мені подобається допомагати людям, але...
Я не впевнена, що я дійсно допомагаю.
Думаю, ти допомагаєш.
Насправді, я переконаний…
що ти робиш це кожен божий день.
Я хочу тобі щось показати.
Ти сказала, що тобі подобається Нью-Йорк.
Я подумав, що ти заслуговуєш побачити його таким.
Як на мене, це… це…
Не уявляла, що так закінчиться цей вечір.
А він ще не закінчився.
Це божевілля, але я почала вірити, що це може бути моїм життям.
Я молилася, щоб завжди було так само, як зараз.
Агов.
Я тримаю тебе.
Повір мені.
Я хочу вірити.
Мені було не варто вірити.
Але я повірила.
Я довірилась йому…
повністю.
А зрештою і він довірився мені теж.
Енергія наших розмов.
Була запаморочливою.
Я спиралася на той факт, що була єдиною людиною на Землі,
якій вдалось побачити, що було під його твердою наче камінь оболонкою.
Я бачила у видінні…
ким би я могла бути.
Ким би ми могли бути…
разом.
І правда в тому, що мені цього не вистачає.
І його теж.
Мені його не вистачає.
Так…
чорт забирай…
сильно.
Купер.
Хто ти, в біса, така?
Цього ти хочеш?
Так.
Ні.
О, ні. Ні, ні, ні!
Ні, ні. Продовжуй, не зупиняйся.
Так!
Так
Ти моя, Біллі.
Ти моя.
І не…
забувай про це.
Так!
Я маю йти на роботу.
Ольга, привіт.
Знаю, що дзвоню в останню хвилину.
Але чи є хоч шанс, що ти зможеш посидіти з дітьми сьогодні?
Так. Дякую тобі. Дуже тобі вдячна.
Біллі!
Привіт!
Ти теж прямуєш у місто?
А ми прогулюємо, їдемо у Радіо-сіті.
Тобі варто сходити.
Пробач, але я просто… я не можу.
-У мене… -Боже, люба!
У чому справа?
Моя мама… Моя мама дуже хвора.
Мені так шкода.
-Ні, це мені… мені шкода. -Все гаразд.
-Дозволь нам допомогти тобі. -О, ні. Ти не можеш.
Гарного вам дня.
-Хто там? -Це… це я.
Дозволь мені увійти!
Біллі.
-Якого біса ти робиш? -Я не знаю.
Я не знаю.
Мені треба випити.
Боже мій. Я наче…
Я спітніла.
І моє серце.
Я не можу дихати і відчуваю себе наче… Я не знаю.
Наче мені потрібно…
Гаразд.
Гаразд, справа у тому…
Біллі, чекай.
Я хочу додому.
Переклад субтитрів: Vsevolod Ivashchenko