Jag är inne, Seq. Du hade rätt. Takfönstret var en ingång.
Mycket störningar.
Det är nåt slags modalprogram.
- Ser ut som gammal kod. - Den känns bekant.
- Ber om förstärkning. - Jag kollar in det.
- Bugs, om generalen får reda på... - En titt kan inte skada.
Hörde du? Fan, jag tror att signalen blev spårad.
Det känns som en fälla, Bugs.
Stilla! Om du rör dig så skjuter vi.
Sträck upp händerna mycket långsamt.
Då var det dags...
- Vart är ni på väg? - Vi varnade er.
Vi klarar nog en liten flicka.
Det där är helt onödigt. Mina mannar kommer med henne nu.
Nej, kommissarien.
Era mannar är redan döda.
- Hör du mig, Seq? - Den gamla koden kraschar.
- Din projektion flimrar. Byt till ljud. - Du bryter mot generalens direktiv.
Jag vet. Men det är nånting som händer här.
Nånting viktigt.
Helvete... Vi vet hur det går nu.
Hon spöar skiten ur dem.
Nu ringer hon.
Anslutningen var spårad.
- Och sen... - Sen springer hon för livet.
Några agenter?
Jag kan storyn.
Det var så här det började.
Fan också!
- Det var här han uppstod. - Tror du att modalen är någon sorts loop?
En kodsekvens som förädlar ett program att göra vad?
Jag vet inte.
Men jag tänker ta reda på det.
Okej.
Väldigt déjà vu men samtidigt helt fel.
- Varför använda gammal kod till nåt nytt? - Vet inte.
Om det där är Trinity ska det inte sluta så.
- Det kanske inte är den story vi tror. - Du måste härifrån, Bugs.
Det måste vara en fälla.
Jävlar...
Fortsätt ni med det ni höll på med.
Jag tar och...
...kilar härifrån.
Döda henne.
Seq!
- Varför räddade du mig? - Du först. Vem är du? Varifrån kommer du?
Jag heter Bugs.
Som i Bugs Bunny, och som i avlyssningsteknik.
Vet du att det här är en modal?
Vad är en modal?
En simulation som används för att förädla program.
Förstår du att du är...
...ett digitalt medvetande?
Jag vet vad jag är.
Och mitt jobb är att jaga och eliminera tänkande varelser som dig.
Men ändå...
- Så står vi här. - Här står vi.
Känner övriga agenter till det här rummet?
Hur hittade du det?
Det var alltid tomt hos nyckelmakaren, så jag började leta.
Och ju mer du letade, desto mer fann du.
Precis som för mig.
Vad är det?
Rummet känns bekant.
Det var som fan...
Det är hans lägenhet.
Menar du Thomas Andersons?
Jag har letat överallt. Han finns inte.
Han har inte varit Thomas på länge.
Du kanske känner till hans rätta namn.
Neo.
Det gör du.
Okej.
Jag tror knappt att det är sant.
De flesta tror faktiskt att Neo är död.
Men jag vet att det inte stämmer.
Jag har sett honom.
Var?
Det är svårt att förklara, men...
Men när han såg på mig...
...kände jag hur något...
...låste upp mitt sinne.
Okej.
Nånting liknande hände mig.
Jag såg ett mönster...
...överallt.
Vi ser det inte, men vi sitter alla fast i märkliga loopar.
På nåt sätt såg jag det i spegeln.
Bara en skymt, men det var som du sa.
Plötsligt förstod jag.
Det här är inte verkligheten.
För första gången kände jag verklig mening.
Jag visste vem jag var och vad jag måste göra.
Vem är du?
Vad måste du göra?
Jag är...
...Morpheus.
Och jag måste hitta Neo.
Morpheus!
Okej...
Herregud... Jag måste få ut dig härifrån.
Och ta reda på vem som har byggt modalen.
För att följa med mig måste du vara helt redo att ge dig av.
Men om du känner att du hör hemma här...
Kallar du det ett val?
När jag fick välja bråkade jag om binära åskådningar
och vägrade svälja en symbolisk förenkling av mitt liv.
Kvinnan med pillren bara skrattade eftersom jag missade poängen.
Poängen?
Valet är en illusion.
Du vet redan vad du måste göra.
Sanningen.
Det finns en gammal byggnad med ett takfönster och trappor.
Hotell Lafayette. En av de fyra bakdörrarna leder dit.
Kämpa inte emot. Fortsätt andas.
En extraktion känns ungefär likadan för både människor och program.
Hallå... Jag har aldrig haft på mig andra glasögon förr.
Det ser bra ut. Vilken dörr?
Det måste vara...
Agent White.
Agent Smith?
- Seq! Hör du mig? - Bugs! Jag trodde att det var kört.
- Ta oss till utgången. - Men han är ju agent!
Det fönstret. Full kraft!
PRIS FÖR UTMÄRKT SPELDESIGN THOMAS ANDERSON
THE MATRIX
Vad i...
DATAINTRÅNG
Vad i helvete?
Nåt på tok?
Bara en liten krasch.
God morgon, Bobbi. God morgon, kompis.
Underbar dag att vara vid liv!
- Problemo? - Han har tappat bort nåt.
Är det här gammal kod från Matrix?
- Ett litet experiment med modalprogram. - Till Binary?
BUDGETMÖTE KL. 16
Jag behöver kaffe.
Kaffe! Absolut. Jag bjuder.
Inte för att smöra, men när jag lirade trilogin första gången blev jag skakad.
Paradoxen med den fria viljan och ödet.
Är vi algoritmer som fyller funktioner eller kan vi undfly vår programmering?
Genialiskt inne i spelets kontext.
Har jag sagt att det tog över mitt liv?
Gick inte ut sjuan. Ditt spel fördärvade mig nästan.
- Jo, du har sagt det. - Men ändå sitter vi här.
Vad säger ni, mr Anderson? Är det den fria viljan...
...eller ödet?
Jajamän, där har vi henne.
Vilken jävla MILF.
Vilken blick. Förlåt då, jag är en nörd som uppfostrats av maskiner.
- Du kanske ska gå. - Nej, snälla. Jag lovar att uppföra mig.
Har du nånsin snackat med henne?
Du har gjort så mycket för mig, så nu ska jag göra något för dig.
Låt bli, Jude.
Ursäkta mig...
Hejsan. Jag är lite spontan här. Jude Gallagher heter jag.
Jag jobbar för spelföretaget Deus Machina.
- Hej, Jude. Jag heter Tiffany. - Tiffany? Det var otippat.
Mamma var tokig i Audrey Hepburn.
Och det här är min goda vän Thomas Anderson.
En tvättäkta kändis som allmänt anses vara vår generations främsta speldesigner.
- Jag beklagar det här. - Snacka med henne!
Hej, Thomas. Jag kallas för Tiff.
Hej.
Har vi träffats?
- Vi går hit båda två. - Kan jag få din bulle?
- Vill du sätta på min morsa, eller? - Brandon!
En tugga, bara?
Vad gör du, älskling? Vi blir sena.
- Min man Chad. - Trevligt att träffas.
- Callie måste till sin lektion nu. - Visst, ja.
Då går vi, ungar.
HITTAR INTE MODAL 101
Va?
FILEN BORTRENSAD
Ursäkta. Chefen vill nåt.
"Miljarder människor som lever sina liv...
..."helt omedvetna."
Den repliken gillade jag.
Du skrev den, va?
Varje gång jag står här... Jag menar, OMG.
Det är så perfekt att det måste vara fejk. Eller hur?
Ja.
Visst.
Sätt dig.
Cigarett?
Du hade ju slutat.
Jag har slutat kalla det en ovana.
Nu är det bara syndig njutning.
Jag kanske kan göra det lätt för dig.
- Jag vet att Binary har gått över budget. - Det här handlar om något större.
Om vår framtid. Ett snårigt ämne, med tanke på vårt förflutna.
Vad menar du?
- Hur går det med terapin? - Bra.
Några fler...
...episoder?
Nej.
Härligt att höra.
Vi har ju haft våra meningsskiljaktigheter.
Vad sa du om vårt första möte? "Personkemi som under ett FBI-förhör."
Men se dig omkring.
Det här har vi åstadkommit.
Tillsammans.
Ja.
Men nu, då?
Det är nya tider. Marknaden är stenhård.
Du förstår säkert varför vårt kära moderföretag Warner Bros
tänker göra en uppföljare till trilogin.
- De gör den med eller utan oss. - Det skulle de ju inte kunna.
Men det kan de. Och de river vårt kontrakt om vi inte samarbetar.
På riktigt?
Du har ju sagt att berättelsen är över för din del.
Men så är det med berättelser.
De tar liksom aldrig slut. Vi berättar samma historier som vi alltid gjort.
Fast med nya namn och nya ansikten.
Och jag är faktiskt riktigt förväntansfull.
Att efter alla år få återvända dit där det började.
Tillbaka till The Matrix.
Jag har snackat med marknadsavdelningen...
Tom?
Mår du bra?
Ja.
Vad kände du då?
Vad jag kände?
Jag kände att antingen håller jag på att få ett nytt sammanbrott...
...eller så lever jag i en datorgenererad verklighet som har mig fången.
Igen.
- Inte mycket till val. - Nej.
Det kanske inte är så binärt. Det kan finnas fler sätt att tolka det som hände.
Ja.
Du har överlevt ett självmordsförsök och är begåvad med livlig fantasi.
Omständigheter som tillsammans har bildat dessa farliga fiktioner.
Igår träffade du din affärspartner
och han krävde att du gör ett spel som du har svurit att aldrig göra.
Angreppet tog ifrån dig din röst.
Våldet triggade en försvarsreaktion och du gick till motangrepp.
Vi har ju talat om hur adaptiv ilska kan vara läkande.
Så jag tror inte att du står inför ett nytt sammanbrott,
utan snarare att du uppvisade sund integritet.
Och jag minns hur det tog emot för dig att berätta sånt här tidigare.
Vilket visar hur långt vi har kommit.
Behöver du förnya ditt recept?
Ja.
Jag talar för alla när jag säger att det ska bli så spännande
att jobba på ett spel som... Ja, som förändrade spelreglerna.
Framför er ligger resultaten av vår fokusgruppsundersökning.
I analysen inkluderas de nyckelord som associeras med varumärket.
Högst upp ligger "originalitet" och "modernt",
vilket ni bör ha i åtanke när ni börjar på Matrix IV.
Och kanske fler därefter?
Matrix var annorlunda för att det stökade till i skallen.
Exakt. Folk vill att vi kommer in i deras hjärnor och triggar deras WTF-synapser.
Matrix var annorlunda för att det stökade till i skallen.
Folk vill att vi kommer in i deras hjärnor och triggar deras vad-tusan-nu-synapser.
Jag älskade inte det första spelet, som vissa av er.
Jag har noll tålamod med sånt som kräver kursplan och överstrykningspenna.
- Spel ska vara stora, bullriga och dumma. - Massor av vapen!
Matrix är lika med massaker.
Korkad action strider mot varumärket.
Precis, Matrix är tanke-porr.
Filosofi i blanka PVC-kläder.
Ja. Idéer är det nya sexiga.
"Det är lättare att gräva ner verkligheten än att släcka drömmar."
ALICE I UNDERLANDET
Matrix handlar om...
- transpolitik. - kryptofascism.
- Det är en metafor... - ...för utsugande kapitalism.
Det får inte bli en reboot med gamla återanvända...
Varför inte? Reboots säljer.
Vi är långt ner i fel kaninhåla.
Säger man Matrix till nån...
Säger man Matrix...
...ser de det här.
Låt mig summera vår målsättning med ett ord.
"Bullet time."
Det var två ord.
Vi behöver ett nytt "bullet time".
Vi måste revolutionera spelvärlden igen.
...revolutionera spelvärlden igen!
Hej, Tiff. Det vanliga?
Jag tänker faktiskt vara lite galen och ta en cortado.
Fullkomligt vansinnigt.
- Kan jag få bjuda på den? - Hej.
Hej.
Jag minns att jag ville bilda familj, men var det för att kvinnor ska vilja det?
Hur vet man om man vill något eller är programmerad att vilja det?
Jag betalar min psykoanalytiker dyrt för att svara på sånt.
Smart. Jag borde gå mer i terapi, men jag är för slutkörd.
Ungarna suger musten ur en, du vet.
Nej, jag har inga barn.
Nej, det visste jag ju.
Förlåt, jag googlade dig.
Att vara världsberömd speldesigner måste vara fantastiskt.
Långa arbetsdagar. Ibland är det fantastiskt.
Men för det mesta...
Jag vet inte.
Men du skapade ju The Matrix.
Visst, vi roade några ungar...
Värt det, alltså?
- Får jag fråga en sak om ditt spel? - Visst.
Är huvudrollen baserad på dig själv?
Det finns mycket av mig i honom.
Kanske lite för mycket.
- Får jag fråga en sak till? - Självklart.
Det finns en kvinna i spelet.
Trinity.
Ett märkligt sammanträffande, visst?
Verkligen.
Jag gillar henne.
Jag gillar Trinity. Och hennes Ducati.
Ett till sammanträffande. Jag älskar motorcyklar.
Jag bygger faktiskt hojar med min kompis Kush.
Du har din analytiker, jag har mina hojar.
Jag kollade på klipp från ditt spel. Med Trinity.
Jag visade Chad en scen och frågade vad han tyckte.
Han fattade inte förrän jag sa: "Tycker du inte att hon liknar mig?"
Vet du vad han gjorde?
Skrattade.
Jag skrattade också, som om det vore ett skämt.
Men jag blev arg.
Jag avskydde att jag skrattade.
Jag ville sparka honom riktigt hårt.
Inte alltför hårt, bara så att käken knäcktes.
Nu ångrar du säkert att du satte dig här med mig.
Det här är det bästa jag har gjort på länge.
Jag måste ta det här.
Ja, det är Tiff. Åh nej...
Jag kommer.
Lillkillen har petat upp en legobit i näsan.
Jag måste gå.
Jag hoppas att vi ses igen.
Vi har fått rapporter om en nödsituation.
Ta er lugnt till närmaste utgång och lämna byggnaden.
- Vad händer? - Säkert nån 14-åring som falsklarmat.
Nån som ogillar senaste uppdateringen.
Mot utgången. Vi utrymmer byggnaden.
OKÄND AVSÄNDARE
Hej Neo
Vill du ha svar på dina frågor, gå till dörren längst bort i rummet.
Gå nu!
Vem är det här?
Det vet du.
Jude?
Jude!
Äntligen...
Jag var tveksam till den referensen, men jag kunde inte motstå.
Morpheus 1 vid fönstret. Blixt, dunder och dramatik.
"Äntligen."
Och här kommer jag utspatserande från ett toabås. Tragedi eller fars?
Jag känner igen dig.
Rätt unikt att möta sin skapare.
- Det här händer inte! - Jodå.
Du kan inte vara en karaktär jag har kodat!
Hundra procent äkta.
- Hur? - Alla förklaringar du behöver...
Nej...
Nej, nej, nej!
Vadå? Du ville ju det här. Det här var din idé.
Det var ett test. Ett experiment.
Ett experiment?
Du satte mig i en liten modal
och lät mig leta efter dig tills jag nästan blev vansinnig, som ett experiment?
- Utgången faller sönder. - Han har inte tagit pillret.
- Det är bråttom! - Han är omskakad.
Vet han hur svårt det var att hacka spegeln?
Fortfarande öppen.
Det här kan inte hända på riktigt.
Objektet upphittat!
Det här händer inte. Det är bara inbillning.
Det kan inte vara sant.
Stå still!
Neo!
Herregud!
Neo!
Mr Anderson!
Nej! Omöjligt!
Jag har saknat dig.
Det är inbillning.
Det är inbillning!
Hör du mig, Thomas?
Följ min röst.
Känn med fingertopparna. Vad vidrör de?
Bjällran.
Hör du bjällran?
Minns du hur du hamnade här?
Du måste ha kommit till fots. Jag öppnade åt Déjà Vu, och där stod du.
Orkar du prata om det?
I början av vårt samarbete kunde du inte skilja verklighet från fiktion.
Du hade försökt hoppa från ett hus.
Du ville flyga iväg, sa du.
Vi har gjort stora framsteg, men nu känns du väldigt agiterad.
Hur började det?
Han skickade ett sms.
Vem då?
Morpheus.
- Han är alltså tillbaka? - Det var inte han på riktigt.
Det var ett program från min modal.
Och denna "modal", Morpheus, ville hjälpa dig att fly
från en virtuell verklighet som kallas Matrix.
Är jag galen?
Vi använder inte det ordet här.
Vilket ord ska jag använda, då?
Vilket ord förklarar det här?
Får jag se sms: en?
De har raderats.
Om vi körde till ditt jobb nu, vad tror du vi skulle finna där?
Ingenting.
Angreppet har inte skett.
Ingen har blivit dödad.
Ingen har skickat något sms.
Min hjärna hittade på allt.
Är det vad jag ska säga?
- Är det vad du tror? - Det kändes verkligt.
Självklart.
Ditt mål var ju att skapa ett spel som inte går att skilja från verkligheten.
Därför omvandlade du inslag från ditt liv till ett narrativ.
Din sublimerade ilska gentemot din affärs- partner gjorde honom till din nemesis.
Den gifta kvinnan Tiffany blev "Trinity" i en utsiktslös romans.
Till och med aversionen mot min katt letade sig in i ditt Matrix.
Det är inget fel med det. Så jobbar konstnärer.
Men det blir ett problem när fantasierna blir farliga för oss själva och andra.
För vi vill ju inte att någon ska råka illa ut. Eller hur, Thomas?
Hej, Thomas. Jag kallas för Tiff.
- Vem är du? - Jag heter Trinity.
Ingen kan berätta för en att man är kär. Man bara känner det, i hela kroppen.
Känner du det här?
Jag släpper aldrig taget.
Du måste släppa taget, Neo.
Frigör ditt medvetande.
Det såg ju inte så svårt ut.
"Frigör mitt medvetande." Ja, jävlar...
Okej.
Frigör mitt medvetande.
Jag flyger...
...eller faller.
Vem fan är du?
Du minns mig inte, men för länge sen förändrade du mitt liv.
När du hoppade från ett annat tak.
Då var jag som alla andra "batterier" och levde ett låtsasliv.
Men sen tittade jag uppåt och såg dig.
Du var annorlunda, men jag såg...
...ditt verkliga jag, bara nån sekund innan...
...du hoppade.
Men du föll aldrig.
- Var det du som hackade min modal? - Ja.
Det är Jude. Han är inte din vän, utan ett program med syfte att styra dig.
Han är på väg hit med agenter.
Jude?
Jag har försökt nå dig hela kvällen. Vi har problem.
Är du ensam?
Rätt intim fråga...
De ser inte ut som typiska agenter.
De använder bottar med mänskligt utseende, så man vet aldrig vem man kan lita på.
Varför ska jag lita på dig?
För att om de öppnar dörren avbryts vår hackning.
Jag blir avrättad och du hamnar i ekorrhjulet de har byggt åt dig,
precis som förra gången du försökte ta dig ut.
Jag vet varför du lämnade modalen öppen.
För att nån annan skulle befria Morpheus. Och tack vare honom hittade vi dig.
Det vet jag, precis som jag visste att jag skulle hitta dig.
Och att du skulle vara redo för det här.
Om du vill veta sanningen, Neo...
...måste du följa efter mig.
Okej.
Var är vi?
I Tokyo. Rörliga portaler är svårare att spåra.
- Seq är bäst på det. - Portalen är ren.
Jag minns inget sånt här.
Vi behöver inga telefonkiosker heller.
Dörren på höger sida.
Mående och miljö, eller hur?
Åh nej...
Det handlar om mående...
...och miljö.
Efter den misslyckade första kontakten närmade vi oss nuet via ditt förflutna.
Inget dämpar ångest som en liten dos nostalgi.
Det här är klipp från ditt spel.
"Tiden är alltid emot oss."
Och så vidare.
Man kan inte få berättat för sig vad Matrix är, bla bla bla.
Man måste se det för att tro det.
Dags att flyga.
Vänta.
Om det här är på riktigt och jag inte är galen, betyder det...
...att det där hände?
Men om det gjorde det...
...dog vi ju.
Tydligen inte.
Varför maskinerna höll dig vid liv och bemödade sig med att gömma dig...
- De frågorna har vi inga svar på. - "Gömma mig"?
Jag har ju jobbat på ett företag som gjort spelet The Matrix.
De verkar inte ha försökt gömma nåt.
Vi har kollat den firman i åratal och granskat varje Thomas Anderson vi hittade.
Vad vi inte förstod var att de kunde ändra din DSI.
Kapslarna genererar din digitala självbild med ett feedback-system, "Semblance".
Så här uppfattar du ditt utseende.
På något sätt har de ändrat din DSI-loop.
Så här ser du ut för andra.
20 år?
Varför tog det 20 år att hitta mig?
Det tog mycket längre tid än så.
Det har gått över 60 år sen du och Trinity flög till en av maskinstäderna.
- Va? - Det finns så mycket vi inte vet.
Varför du knappt har åldrats, hur många gånger de har ändrat din DSI.
Men det tycks som att ingen har hittat dig för att du inte ville bli hittad.
- Det är inte sant. - Kanske inte.
Det kanske inte ligger något i ryktet att du samarbetade med maskinerna hela tiden.
Sluta, Morpheus.
Jag menar bara att det är nu som du ska visa oss vad som är sant.
Om du vill ta dig ut...
...tar du det här pillret.
Men om du befinner dig där du hör hemma, kan du återvända dit.
Varje dag. Om och om igen, för alltid.
Helvete...
Håll koll på loopen.
- Cybebe behöver koden till tornet. - Jag får in en svag signal.
Helt klart off-grid.
Jag får in mycket konstigt nu. Det är nåt insticksprogram.
Thomas?
Herregud...
Åh nej.
- Vi har fått sällskap. - Hur hittade de oss?
Det här händer inte på riktigt, Thomas.
Du genomgår en allvarlig psykotisk episod.
- Lexy? - Snart klar.
Thomas?
Det här är ingen lek, Thomas.
Känn på min hand. Det här är verkligheten.
Stanna kvar här.
Nej. Nej!
Neo!
Morpheus!
Nu sticker vi!
- Bottarna aktiveras. - En svärm.
Kom!
Jag har en öppning på toaletten. Skynda på!
Sätt fart!
Var, Seq?
- Den spegeln. - Va? Vi kommer aldrig in där.
Det måste ni. Jag har ingen annan utväg.
Jag vet, jag vet...
Perspektiv! Ju närmare du kommer, desto större blir den.
Okej, kom.
In med dig.
Trinity...
Nej!
Välkommen tillbaka till verkligheten.
- Trinity... - Hur ser det ut, doktorn?
De har hållit honom vid liv, men det ser inte bra ut.
- Vi förlorar honom. - En omstart kan skaka liv i honom.
Det här minns jag.
Konstruktionen.
Mitt emellan allting...
...och ingenting.
Välkommen till lyan.
Jag har chillat här i skeppets nätverk...
...och lärt mig allt om dig.
Och om mig.
Se upp. Sånt där blir man rubbad av.
Är minnen som förvandlas till fiktion mindre verkliga?
Är en verklighet som bygger på minnen bara fiktion?
Vad gäller min roll i det här så gissar jag att du skrev in mig
som en spegling av de två krafter som hjälpte dig att bli dig.
Morpheus och agent Smith.
En kombination av motsatta program som var...
...rätt rejält konfunderande.
Men det funkade, för här står vi ju nu.
Men den dåliga nyheten:
Din hjärna är beroende av skiten som Matrix har tvångsmatat dig med.
Svårt beroende.
Du har svår abstinens, och dokbottarna ger dig usla överlevnadsodds.
Men de känner dig inte lika väl som jag.
Jag vet precis vad du behöver.
Du skämtar...
Inget skämt.
Det här kan vara första dagen av resten av ditt liv.
Men om du vill ha den...
...måste du kriga för den.
Nej. Jag har krigat färdigt.
Har du?
Vad sysslar han med?
De har minsann drillat dig bra.
De har fått dig att tro att deras värld är allt du förtjänar.
Men nånstans visste du att det var lögn, nånstans mindes du verkligheten.
Du känner inte mig.
Inte?
Jag känner dig, för jag känner till det enda du bryr dig om.
Skälet till att du är här, att du krigar, och att du aldrig tänker ge upp.
Kom igen, Neo!
Nu gäller det.
Sista chansen.
Du får kriga för livet om du vill återse Trinity.
Kom igen! Kriga för henne!
Jävlar!
Kriga för henne!
Hej.
Får jag?
Hur mår du?
Om den här kontakten finns på riktigt...
...betyder det att de tog mitt liv...
...och gjorde ett spel av det.
Hur jag mår?
Jag vet inte.
Jag vet inte ens hur man vet saker.
Det är väl det som är grejen.
Om vi inte vet vad som är verkligt...
...kan vi inte göra motstånd.
De tog din historia, något som betydde...
...så mycket för människor som mig...
...och gjorde nåt trivialt av det.
Det är vad Matrix gör.
Det vänder varje idé mot en, varje dröm.
Allt som är viktigt för oss.
Var dölja sanningen, om inte i något så ordinärt som ett tv-spel?
Det där lät som Oraklet.
Jag har hört så mycket om henne.
Hon var borta innan jag befriades.
"Borta"?
När den nya versionen av Matrix laddades upp...
...gjorde de en rensning.
De lovade oss fred och gav oss en utrensning.
Nej.
Det blev faktiskt fred.
Du gjorde den möjlig, och den förändrade allt.
Den verkar inte ha förändrat nånting.
Matrix är likadant eller ännu värre.
Och jag är tillbaka där jag började.
Det känns som om allt jag gjorde...
...allt vi gjorde...
Att inget av det hade nån betydelse.
Allt hade betydelse.
Jag kan visa dig.
MNEMOSYNE TILLVERKAD I EU ÅR 2274
Det här är min besättning.
Vår operatör, Seq.
Sequoia. Men alla säger Seq.
Trevligt att träffas.
Farsan älskade redwoodträd.
När han kom ut ur Matrix och insåg att de var utdöda, gick han nästan under.
Som tur var träffade han mamma, och här är jag.
Det här är Lexy, Berg och Ellster.
Du kände min farfar, kapten Roland.
Var Roland din farfar?
Han skämtade ofta om att han aldrig trodde på dig.
Men privat sa han att du befriade honom en andra gång.
Inte för att låta alltför bedårad, men det här är stort för mig.
Berg är vår Neo-olog.
Ursäkta?
Det finns många som jag, som är en aning besatta av ditt liv.
Jag hade aldrig hittat din modal utan honom.
När du känner dig redo har jag typ en miljon frågor.
Jag med. Jag börjar med dem.
Det är ingen fara, kom fram och hälsa.
Det här är Cybebe, Octacles och Lumin8.
Är maskinerna på vår sida nu?
De är syntienter, ett ord de föredrar framför "maskiner".
Din kontakt med syntienternas stad påverkade dem enormt.
Det var det jag menade. Du ändrade något ingen trodde kunde ändras.
Innebörden av "vår sida".
Cybebe och Octacles riskerade livet för att hjälpa dig ut.
Tack.
- Men varför? - Inte alla eftersträvar kontroll.
Och inte alla vill bli fria.
- Vad är det där? - En exomorfisk partikelkodex. Hyfsat ny.
Den gör att program kan vistas i vår värld inom vissa gränser.
Gränser finns till för de begränsade.
Morpheus.
- Tack. - Det var en ära.
- Hur funkar det? - Paramagnetisk oscillation.
- Jag kan ladda ner manualen åt dig. - Gärna.
Nedladdning var kul förr, nu är det bara manualer och diagnostik.
Får jag fråga dem något?
När ni kopplade ur mig fanns det väl en kapsel till?
Ja. Vi har analyserat datan.
Det kan vara Trinity.
Det är hon.
Jag anade att vi skulle ha det här samtalet.
Det var inte bara att spola ut dig.
Du låg i ett torn som Cybebe aldrig varit i, och nu är hon i exil.
Vi brände vår enda chans på dig.
Även om det är Trinity och hon vill bli fri, vet vi inte hur vi ska göra.
Än.
Ingen trodde att vi skulle hitta honom. Men det gjorde vi.
Okej.
Vi vet inte hur vi ska få ut henne... än.
Kapten, vi närmar oss säkerhetskontrollen.
- Då var vi framme. - I Zion?
Sätt dig.
- Hanno, bästa piloten i flottan. - Många syntienter förtjänar titeln mer.
Klart för landning, Mnemosyne. Välkomna hem.
Tack, flygledningen.
Vi kraschar snart.
Generalen insåg att vi aldrig skulle besegra spanarna.
Så vi blev bättre på att gömma oss.
Välkommen till Io.
Io...
Det där ser äkta ut.
Biohimlen.
Typ som växtlampor.
Det är långt mer komplext! De suger vatten från jordskorpan och hydrerar luften
och balanserar ekosystemet och våra sömncykler.
Plus att de är fina att se på.
Till skillnad från det där.
Generalen har visst skickat en välkomstkommitté.
Herrejäklar...
Det är du.
Niobe?
Fler rynkor och färre tänder.
Men klok nog att veta att jag inget vet.
- För det här trodde jag fan i mig inte. - Inte jag heller.
- Jag sa ju att han levde. - Ni har flygförbud.
- Låt mig förklara, general. - Direktiven finns till av säkerhetsskäl.
Förlåt. Jag var rädd att vi skulle förlora honom.
Folk har väntat så länge.
Vi har hittat Den utvalde.
Jag tror inte på Den utvalde.
- Det har jag aldrig gjort. - Inte?
Inte jag heller.
Men en gång lät du mig få ditt skepp.
- I trots mot Rådets order. - Världen var annorlunda då.
Vi var annorlunda.
Rapportera till hamnen. Rengör Mnemosyne.
Överför era tillträdeskoder. Du har flugit klart, kapten.
Vi måste prata.
När vi först fick höra att det faktiskt kunde vara du...
...så visste jag inte hur det här skulle kännas.
Det är fint att se dig.
Detsamma.
Betydligt bättre än Dozers lösningsmedel.
Ja. Mycket har förändrats.
Men inte du, kanske.
Minns du det här?
Man glömmer lätt hur mycket ljud Matrix pumpar in i huvudet på en.
Ja.
Det finns nånting som gör samma oljud och tar över allting, precis som Matrix.
Krig.
Jag stod på barrikaden vid templet.
Stirrade på armén av spanare...
...och väntade på att de skulle utrota oss.
Men sen gav de sig av.
De sa att du räddade oss. Jag trodde inte på det.
Varje natt drömde jag om larmsirenerna.
Men så...
...vaknade jag upp till det här.
Tystnad.
Jag skäms än idag. Min pessimism gjorde det så svårt för mig att tro
att en värld utan krig var möjlig.
Men det var vad du gav mig.
Den gåvan gav du oss alla.
Och det är en gåva som fortsätter att bära frukt.
Hjälp mig upp så tar vi en promenad.
Det här är Freya, botanikchef.
Och Quillion, vår ledande digitolog.
Jag antar att vår gäst inte behöver någon presentation?
Inget färdas snabbare än ljudet... förutom skvaller.
Välkommen till Trädgården, Neo.
En jordgubbe?
Vi har tagit kod från Matrix och konverterat den till dna-sekvenser.
Och de växer här?
Det är inte lätt att ändra genomet så att det fotosyntetiserar biohimlen...
Men vi närmar oss.
Smaka.
Vi hoppas mycket på blåbären.
Minns du skiten vi brukade äta? Geggan som smakade rost.
I Zion kunde vi aldrig ha fått nåt sånt här.
Varför inte?
För att vi behövde syntienter.
Och DI, som han.
Zion satt fast i det förgångna, i kriget.
I sitt eget Matrix.
De trodde att det stod mellan oss och dem.
Men den där staden byggdes av oss och dem.
Vad hände med Zion?
Jag har väntat på att du skulle fråga det.
Problemen började i maskinstäderna.
Kraftverken producerade för lite energi.
Och ur nöden uppstår våldet.
För första gången såg vi maskiner kriga mot varandra.
Oraklet meddelade att en ny maktfaktor var på uppgång.
Det var sista gången vi hörde av henne.
Morpheus!
Efter belägringen blev han enhälligt vald.
Ordförande i Rådet.
Det stortrivdes han med...
Men ryktena om denna nya makt ignorerade han.
Han var säker på att det du hade gjort inte kunde göras ogjort.
Alla bara fortsatte att tro på mirakel.
Att tro på dig.
Jag beklagar.
Hur skulle jag ha vetat?
Vi förstod det inte själva, inte mer än vi gör nu.
Jag kom inte hit för att ge dig problem, Niobe.
Men jag behöver din hjälp.
Trinity lever.
Då uppstår frågan: varför har de hållit henne vid liv?
Det har jag inget svar på. Men om jag kan befria henne...
...måste jag försöka.
Även om det innebär att du utsätter hela staden för fara?
Jag beklagar, Neo.
Det som hände med Zion får inte hända med Io.
Jag hoppas du förlåter mig för att jag ber dig följa med Sheperd
tills vi förstår vad det är som händer.
Fängslar du mig när jag just blivit fri?
Det känns förstås inte rättvist.
Men att åldras känns inte heller rättvist, och jag klagar inte.
Ursäkta.
Jag har aldrig träffat en legend förut.
Neo.
Sheperd.
Galet. Du är verklig.
"Verklig."
Det där ordet igen.
Folk pratar mycket om gamla dar.
Om dig, om den virala agenten, om belägringen av Zion.
Allt var enklare då.
Folk ville bli fria.
Det är annorlunda nu.
Ibland känns det som om folk har gett upp.
Som om Matrix har vunnit.
Här får du vara.
Och jag måste fråga en sak.
Är det sant att du kunde flyga?
Coolt.
Morpheus.
Jaså, generalen satte dig i Rapunzel-tornet.
- Men utsikten är ju ett plus. - Vad hände med Bugs och de andra?
- Tanken är att de ska skura skeppet. - Men?
Kanske avvaktar de medan du väljer om du tänker sitta kvar här
eller tänker fly och leta upp Trinity.
Men det är ju inget val.
Vad ska vi göra, general?
Bugs är lika självständig som dagen du befriade henne.
Det där är inte självständighet. Det är myteri!
Kom igen, Be. Jag vet att du avskydde att spärra in honom.
Precis som jag vet att en del av dig är lättad över att han är borta.
Vi har slitit så för att skydda Io.
Det här skrämmer mig.
Det är hon.
På bron. Jag ser henne.
Det är sjukt hur Semblance fungerar.
Man skymtar hennes kärna, men sättet hon avtecknar sig...
Kodmässigt är hon ett blåpiller.
Det är en svår fråga, men vi måste ställa den.
Vad gör vi om hon trivs där hon är?
Hur avtecknade jag mig?
Precis som hon.
Ta upp oss till sänddjup.
Tack för att ni hjälper mig.
De flesta av oss är här tack vare dig.
Och enda chansen att blidka generalen är att du hittar din mojo.
Och om jag inte kan bli vad jag en gång var?
Då är det fetkört.
Två minuter. Två minuter till sänddjup.
Ingången blev ett hotellrum.
Bör vara säkert.
Portalen är öppen. Den leder till lagret vid hennes garage.
Det kryllar av bottar.
Då går vi.
Vad tycker du om honom?
Jag var osäker på grund av hans ålder.
Men skägget och håret... Det funkar för mig.
Idiot... Jag menade det där med "Den utvalde".
Alla i hans förra team dog.
Ja, han lär se till att vi kolar allihop.
Förutsägbar som alltid.
Smith.
Smith? Den Smith?
Vad sjukt! Det finns så många teorier om dem, och så står de där.
Vilken bisarr kod! Som en agent, men ändå inte.
Jag vädjar till ditt förnuft.
Hur hittade du oss?
Du uppskattade aldrig vår relation. Inte som den med Analytikern.
- Vem? - Min psykolog.
Han förvandlade bandet mellan oss till en kedja.
Det är uppenbart när man ser det, men uppdateringen gjorde mig förbluffad.
Jag vet inte hur han lyckades.
Du som en skallig nörd. Heldråpligt.
Och jag...
...ännu mer perfekt.
Men de intensiva blå ögonen är kanske för mycket?
Vad vill du, Smith?
Jag har såna drömmar, Tom.
Stora drömmar.
Eller egentligen bara hämndfantasier,
men för att uppfylla dem måste jag få dig att avstå från dina.
Låter som en konflikt.
Oundviklig?
Inte nödvändigtvis.
Håll dig bara borta från Matrix och lämna doktorn åt mig.
- Ta honom. Jag är här för Trinity. - Där har du haken, Tom.
Han visste att du skulle komma, precis som jag.
Tro mig...
Du är inte redo för honom.
Kapten! Portaler på de lägre frekvenserna.
Jag tänker inte gå i hans koppel igen.
Jag har hittat några av dina gamla bekanta.
Bugs!
- Exilprogram. - De hade ju rensats ut.
Du?
Det är verkligen du!
Efter alla dessa år! Jag kan knappt tro det.
Herregud...
Du stal mitt liv!
Merv försöker säga att deras situation påminner om min.
För att de ska återfå sina liv måste ditt upphöra.
Ta honom!
Du förstörde...
...hela jävla förbannade skiten!
Vi hade grace.
Vi hade stil, vi hade konversationer.
Inget sånt där blippande!
Konsten, filmerna och böckerna var bättre!
Originalitet uppskattades!
Men ni gav oss face-zucker, fläskflix och wiki-piss-skit!
Jag kan fortfarande kung fu.
Neo!
Precis som förr i tiden.
Neo...
Jag har tänkt på oss, Tom.
På binära motsatser som formar tingens natur.
Ettor och nollor.
Ljus och mörker.
Beslut och uteblivna sådana.
Anderson och Smith.
Du har förlorat något, Tom.
Du är inte vad du var.
Det är sant.
- Snyggt. - Tackar.
Kom igen, Neo...
Kapten! Är du okej?
Ja. Var är Neo?
- Smith tar livet av honom. - Var?
Det här tar emot, Tom.
Det var ju ändå du som befriade mig...
...igen.
Så du förstår ju varför jag inte kan återvända.
Du borde ha lyssnat på mig.
Nu får du aldrig återse henne.
- Vad var det där? - Det var Neo.
Hans mojo är på gång!
- Mår du bra? - Ja.
- De kommer att reagera. - Jag har flera utgångar.
Det är inte över än.
Jag tänker göra en spinoff!
Vi måste iväg.
Inte jag. Jag måste prata med henne.
Exilprogrammen var äldre än du, och vi klarade dem knappt.
Vill du verkligen göra det här nu?
Jag menar...
Du ser förjävlig ut.
- Herregud, vad har hänt? - En olycka.
Ring läkare, Kush.
Det är ingen fara.
- Jag har ont om tid. - Jag visste inte om vi skulle ses igen.
Efter att vi hade talats vid insåg jag...
...att mitt liv inte var nåt liv.
Nån gång gav jag nog upp sökandet efter någonting äkta.
Vänta.
Det har hänt en sak.
Jag letade efter dig på caféet.
Jag undrade om du var en fantasi.
Men så drömde jag en sak i natt.
Du var omringad av poliser, och så började de jaga oss.
- "Oss"? - Du satt på hojen med mig.
Hur slutade det?
Inte bra.
Jag har haft drömmar som inte bara varit drömmar.
En dröm som slagit in?
Äntligen kan vi tala som vuxna.
Jag avskyr faktiskt att ljuga. Det är påfrestande.
Tiff och jag har väntat på dig i typ en evighet.
Déjà vu, visst?
Ingen idé. Du kan inte besegra tiden.
Tillbakaspolningen sker fortare än du kan blinka.
Jag fick idén av dig.
Låt mig summera vår målsättning med ett ord.
"Bullet time."
Ironiskt att använda kraften som definierade dig för att kontrollera dig.
Jag höll dig under noggrann uppsikt, och ändå lyckades du smita.
Duktig apa som använde en modal.
Kalla mig optimist, men det kan leda till något bra.
Din yttextur ser inte alltför illa ut.
Det här kan bli kämpigt att höra efter allt du gått igenom.
Smärta och lidande, bara för att inse att världen inte upphör med dig.
Snopet.
Jag var där när du dog.
Jag sa till mig själv: "Detta är anomaliernas anomali."
En sådan fantastisk möjlighet.
Jag fick övertala byråkraterna att låta mig återskapa er.
Varför hon? Förklarar snart. Hon hör för övrigt inget.
Att återuppliva er var galet dyrt.
Som att renovera, tid och kostnad drog iväg till det dubbla.
Jag trodde att du skulle bli lycklig över att leva igen.
Helt fel.
Visste du att hopp och förtvivlan har nästan samma kod?
Vi jobbade i åratal för att aktivera din källkod.
Jag tänkte nästan ge upp när jag insåg...
Trinity!
...att det aldrig var du ensam.
Var för sig är ingen av er särskilt värdefull.
Som syror och baser blir ni farliga först när ni blandas.
Varje simulation där ni förenades...
Ja, då gick det illa.
Neo!
Men när jag lyckades hålla er nära varann, fast inte för nära,
upptäckte jag något fantastiskt.
Min företrädare älskade precision.
Hans Matrix var smockfullt av fakta och ekvationer.
Han hatade människans psyke och fattade aldrig att ni skiter i fakta.
Allt handlar om fiktion. Den enda värld som betyder något är den ni har i knoppen.
Och ni går på vad för skit som helst.
Varför? Vad bekräftar och gör era fiktioner verkliga?
Känslor.
Tillåt mig.
Kush är ett av mina underprogram. De finns överallt.
Det är så drygt att klona agenter på er. Betydligt enklare att fylla populationen.
Och som bonus: svärmläget är sjukt kul.
Snyggt!
Undrar du nånsin varför du har mardrömmar?
Varför din egen hjärna torterar dig?
Det är vi som maximerar produktionen.
Det fungerar precis så här. "Åh nej, hinner du stoppa kulan?"
"Om du bara var snabbare!"
Du ska veta att känslor är mycket enklare att styra än fakta.
I mitt Matrix är det så att ju värre vi behandlar er och manipulerar er,
desto mer energi avger ni. Det är inte klokt.
Jag har studerat produktiviteten ända sen jag tog över.
Och bäst av allt: noll motstånd.
Människorna ligger där i sina kapslar, gladare än grisar i gyttja.
Och vad är nyckeln till allt? Du och hon.
Ni trånar efter det ni saknar men fruktar att förlora det ni har.
För 99,9 % av er art är det själva definitionen av verkligheten.
Begär och rädsla.
Det är bara att ge folk vad de vill ha.
Hon är ditt enda hem, Thomas.
Kom hem innan det händer nåt hemskt.
- Bugs! - Jag hör.
- Trinity! - Du borde inte kalla mig det.
Förlåt.
Jag måste gå. Men jag kommer tillbaka.
Neo! Dags att dra.
- Spanare? - Värre.
- Generalen bad mig vaka över skeppet. - Så ni skuggade oss?
Kolla distansskannern. Bläckfiskarna finkammar området.
Det stämmer.
Ni kan dö här eller ställas inför krigsrätt.
Kallar du det ett val?
Bläckfiskarna borde ha fått ta er.
Jag är för gammal för skittråkiga rättegångar.
- Skyll inte på Bugs. - Var god och håll mun.
Var god och tilltala mig som general.
Och frånta inte min före detta kapten den fria vilja
som hon har utövat med sin alldeles egna variant av kortsynt dumhet.
Kortsynt?
Du bryr dig mer om att odla frukt än att befria sinnen.
Det här grälet ska vi inte ha igen.
Det är ett faktum. Du har vänt människorna ryggen.
Jag ska säga dig vad jag tänker vända ryggen. Dig!
- För bort henne! - General...
Inga vapen. Kujaku är en vän.
Hej, min vän.
Okej.
Han?
General... Tack för att du tar emot.
Om nån kan begripa den här röran så är det du.
- Hej, Neo. - Jag känner igen dig.
Jag har försökt hålla koll på dig.
- Varför? - Vi träffades för länge sen.
Godmorgon.
Sati!
Pappa visste att vi skulle ses igen, fast helst under andra omständigheter.
Hans omedvetna roll i det som hände dig var det han ångrade mest i livet.
Jag förstår inte.
Min pappa var chefsingenjör för Anomaleum.
Vad?
Han utvecklade återupplivningskapslarna där Neo och Trinity hölls fångna.
Ursäkta? Du visste alltså att både han och Trinity var vid liv?
- Och så sa du inget? - Tidvis vacklade jag i mitt beslut.
Men Io behövde dig. Staden behövde byggas åt både ditt och mitt folk.
Om jag hade berättat hade du ställts inför ett ytterst svårt beslut.
Mina vänner...
...låter mig fatta mina egna beslut.
Om det var ett misstag ber jag innerligen om ursäkt.
Varför är du här nu?
Neos flykt har destabiliserat Matrix. Anomaleum får ström enbart från Trinity.
En säkerhetsspärr har utlösts för att återställa Matrix till förra versionen.
Men Analytikern stoppade det.
Han har övertygat beslutsfattarna att du återvänder självmant.
- Och varför påstår han det? - För att annars dödar han Trinity.
Att återvända till kapseln eller uthärda Trinitys död igen...
- Vad väljer du, Neo? - Jag tar mig tillbaka dit.
Analytikern känner dig väl. Men det har gjort honom oförsiktig.
När du flydde borde han ha accepterat förlusten och gallrat ut Trinity.
Men det hade hindrat den stora möjlighet som nu ligger framför oss.
För några timmar sen...
...hade ingen kunnat övertyga mig om att jag skulle stå här
och försöka förklara ett uppdrag som är så här vansinnigt.
- Vad gör du? - Anmäler mig frivillig.
Nähä, du. Du är den enda kaptenen som jag beordrar ut.
Då behövs inte det, för jag är frivillig.
Jag behöver två till.
Är ni inte kloka? Ni vet ju inte ens vad uppdraget är.
Vi känner er. Säger ni att det är viktigt väljer ingen att stanna hemma.
Tack.
Knyt nävarna då, och lycka till.
Trinity finns i Anomaleum, i ett signaltorn.
Tunnlarna som användes för att rädda Neo är förseglade och spanarna patrullerar.
Vi måste förbli osedda. Om inte larmet går blir första etappen den enklaste.
Korsa Fosterfälten, stryka förbi en hel kraftstation
och ta oss uppför ett tvåkilometerstorn bevakat av tusentals spanare?
- Är det den enkla etappen? - Ja.
Vi måste bara övertala någon som gör det varje dag att ta med en av oss.
Femtio meter under Anomaleum finns ett skikt amniotiska filter.
Där ligger en sexkantig ventilationskanal.
Den går till luftintaget på vävnadsmodifieraren
som syresätter biogelen i Neos kapsel.
Jag fattar. Exomorfen smiter upp via Neos gamla navelsträng.
Vad kan gå fel?
På insidan använder Morpheus systeminstrumenten
för att starta devakueringen och koppla ur strimlaren.
För att koppla ur Trinitys kropp med hennes medvetande kvar i Matrix
behöver jag en mänsklig bypass-hjärna.
Neo måste vara med Analytikern, så den hjärna som matchar hjälpligt...
...är din.
Typiskt.
Tack, Cybebe.
Måste Trinity ta det röda pillret?
Kujaku och jag överför hennes medvetande, så det är inte helt nödvändigt.
Däremot måste det vara hennes eget val.
Extraherar man en vilsen, tveksam själ dör den med stor sannolikhet.
Men även om hon vill det...
...kommer inte Analytikern att beordra spanarna att stoppa dig?
Jo. Men om min plan fungerar, kommer det att kvitta.
- Hurså? - Vi kommer redan att vara borta.
En så uttänkt plan måste det ligga nåt bakom.
När pappa förstod hur Anomaleum skulle användas
överförde han i hemlighet ritningarna till mig.
Analytikern upptäckte förräderiet och rensade ut mina föräldrar.
Jag hade också mördats om det inte vore för Kujaku.
Det går inte en dag utan att jag sörjer dem.
Jag har längtat länge efter det här.
Vi närmar oss sänddjup.
Jag ville berätta att jag är här för hennes skull.
Jag har alltid velat bli lika orädd som Trinity.
Men jag såg hur hon reagerade i garaget.
Du undrar om jag har fel.
Hur går det om vi kommer för sent?
Om hon inte är Trinity längre?
Jag har aldrig trott att jag var Den utvalde.
Men det gjorde hon.
Hon trodde på mig.
Nu är det min tur att tro på henne.
Nu blir det marigt.
- Har du nånsin gjort en sån operation? - Inte än.
Då var det dags.
Välkommen hem.
Jag vill bara prata med henne.
Menar du Tiff? Kom tillbaka, så får ni prata så ofta du vill.
Om nu inte snygga Chad invänder.
Om hon säger att hon vill det här...
...så vinner du.
Jaså?
Men om hon vill ha mig...
...släpper du oss fria.
Varför skulle jag göra nåt så dumt?
Människorna ombord på mitt skepp kopplar ur mig innan du tar tillbaka mig.
Vill du ha den här versionen av Matrix, är det din enda chans.
Hur vet jag att de inte kopplar ur dig ändå?
På samma sätt som jag vet att du låter oss gå.
Okej.
Jag gillar tester.
Tiff får bestämma.
Sådär.
Förberett för bypass.
- Och nu? - Nu väntar vi.
Vore det inte vansinne att bara lämna henne här?
Vi måste följa hennes beslut.
Och om hon säger nej, vad händer då med Neo?
Den här gången är det viktigaste beslutet i Neos liv inte hans eget.
Jag såg det här i min dröm.
Om jag vore Oraklet kunde jag kanske förklara det.
"Oraklet."
Från ditt spel?
Det är inget spel.
Gud...
När du hade gett dig av åkte jag hem och spelade det.
Jag undrade hela tiden...
...varför storyn kändes som ett minne.
Det finns en del av mig...
...där det känns som om jag har väntat hela livet på dig.
Och den delen säger:
"Varför dröjde du så jäkla länge?"
Jag har inget enkelt svar.
Jag var kanske rädd för det här.
Rädd för vad som skulle hända.
Rädd att såra den enda som jag nånsin älskat.
Jag önskar att jag var den du tror att jag är.
Men se på mig.
Jag kan inte vara hon.
- Mamma! - Det har hänt nåt med Callie.
- Händer det här? - Du måste följa med oss.
- Tiff... Skönt att vi hittade dig. - Hon har blivit påkörd!
Ja, hon sprang efter dig. Men läkaren säger att hon klarar sig.
Vi måste till sjukhuset.
- Det är för sent. - Jag förstår.
Kom nu, Tiff.
Vad händer?
Neo hade fel.
Tiffany!
Tiffany, du måste följa med.
Tiffany!
Fan vad jag önskar att du slutade kalla mig det. Jag hatar det namnet.
Jag heter Trinity.
Och du gör bäst i att släppa mig.
Neo!
Trinity!
Jäklar...
Plocka ut henne!
Aj aj aj, vilken soppa...
Mitt misstag. Dumt att pressa henne.
Förr var kvinnor så lättkontrollerade.
Du vet att jag inte kan låta er löpa.
Det är otänkbart.
Så det blir väl ett déjà vu igen.
Hon dör...
...och felet är ditt.
Lögner, lögner och fler lögner.
Smith?
Vart är vägen på väg om inte ens ett program går att lita på?
Tom och jag har mer gemensamt än du vet.
När han flydde...
...blev jag fri att vara mig själv.
Neo!
Trinity?
- Redo? - Ja.
Åh nej...
Förinta henne. Förinta henne!
Stoppa dem.
Tror ni att det är över?
Spärra av. Initiera svärm.
Här upphör vår oväntade allians.
Vet du vad det är för skillnad mellan oss, Tom?
Vem som helst kunde ha varit du. Och jag har alltid varit vem som helst.
Vad hände?
Va?
Åh nej... Sätt fart! Ut, för fan!
- Hur illa? - Maximalt illa.
Ja, det är illa.
Du kan inte flyga fortfarande?
Det får vi stryka.
Neo! Hoppa upp.
Skydda de sårade, Calliope. Alla andra stannar med dem.
- Hur är det med henne? - Bra vitalparametrar.
Hon har stark signal.
Bra jobbat, kapten.
Nu behöver vi bara ett mirakel.
Jag hatar bottar.
- Få ut oss! - Jag försöker!
Svärmen syns överallt. Jag har aldrig sett nåt liknande.
Vad är det där, Seq?
Vad är det?
Vad...
Han använder bottarna som bomber.
Fan!
Lexy?
Sheperd är illa ute.
Koppla in mig.
Jag vet inte om jag kan få ut dig.
Vad gör de?
Slussar dem mot döden.
Det är bråttom, kapten.
Håll ut, Lex.
Lexy!
Lex!
Bugsy...
Ja!
Seq? Var är Neo?
De är omringade, på väg mot ett tak.
Kritisk hjärtrytm. Hon dör om vi inte extraherar.
Så vackert...
Jag minns det här.
Jag minns oss.
Här tog min dröm slut.
Vi kan inte återvända.
Det ska vi inte.
Klarar de hoppet?
Det är inte jag som gör det här. Är det du?
Hejdå.
Så dramatiskt...
"Tiffany"?
Det var ett internt skämt.
- En lustighet, bara. - En lustighet?
Typ som det där?
Okej... Aj!
Om du nu avskydde namnet, varför var du en lydig hynda så länge?
Jepp, det där bad han om.
Kan du inte kontrollera henne?
Där fick du för att du använde barn.
Vi har några frågor.
- Du försökte aktivera säkerhetsspärren. - Det var byråkraterna.
Utan kontroll över er källkod var det givetvis omöjligt.
Varför har inte byråkraterna rensat ut dig?
För att jag förstår mig på systemet.
Jag förstår mig på människor.
Och jag förstår mig på er.
Just nu njuter ni av det ni åstadkommit. Helt befogat, det var en seger.
Och nu då? Är ni här för att sluta någon form av avtal?
Ni tror att ni sitter på alla kort för att ni kan styra i den här världen.
Så kör hårt.
Skapa om den på nytt. Släpp loss. Måla himlen full av regnbågar.
Men fårskocken rår ni inte på.
De gillar min värld. De vill inte ha sån här sentimentalitet.
De vill inte ha frihet och självständighet utan styrning, trygghet och visshet.
Så ni måste tillbaka till era kapslar
och ligga där medvetslösa och ensamma, precis som dem.
Vi är inte här för att förhandla.
- Vi skulle just omforma din värld. - Ändra en del saker.
Bra idé med regnbågar på himlen.
Påminna folk om vad en fri själ kan göra.
- Jag glömde ju det. Det är lätt hänt. - Han gör det lätt.
Det borde han ta och tänka på.
Vi ville bara titta förbi och tacka först.
Du har gett oss något vi aldrig trodde att vi kunde få.
Och vad skulle det vara?
En ny chans.
TILLÄGNAS MAMMA OCH PAPPA "Kärleken är alltings början."
Hälsning och tack till SARAH OCH PIPPA
Inse faktum. Filmkonsten är död.
Spelskapandet är dött.
Berättandet? Dött.
Medierna är bara neurala triggers och betingning.
Vad är det ni pratar om?
Kattklipp.
Vad vi behöver är en serie klipp...
...som vi kallar "The Catrix".
Undertexter: Magnus Lässker