- Seq, jeg er inne. - Kaptein.
- Du hadde rett. Takvinduet var en vindusrute. - Jeg har alvorlige forstyrrelser.
- Merkelig. Det er som en slags Modal. - Ser ut som en gammel kode.
- Den virker ganske kjent. - Slipp en markør. Jeg tilkaller støtte.
- Jeg skal sjekke det. - Bugs? Om generalen finner ut at vi har fisket...
- En rask titt kan ikke skade. - Hørte du det?
Faen. Jeg tror signalet vårt ble sporet. Bugs, dette føles som en felle. Bugs!
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
Frys! Ikke rør deg! Vi vil skyte!
Hev hendene veldig sakte.
Da begynner vi.
- Hei, hvor skal dere? - Du ble advart, løytnant.
Jeg tror vi kan takle en liten jente.
Dere kaster bort tiden deres! Mennene mine tar henne ned nå.
Nei, løytnant,
mennene dine er allerede døde.
- Seq, er du med meg? - Denne gamle koden krasjer hele tiden.
- Projeksjonen din går i stykker. Bytt til lyd. - Bugs,
- dette er et direkte brudd på generalens protokoller. - Jeg vet jeg vet. Men noe skjer her.
Noe viktig.
Å, faen. Vi vet hva som skjer videre. Hun banker gørra ut av dem.
- Nå ringer hun. - Linjen ble sporet.
-Og så... -Så løper hun for livet.
- Er det noen agenter? - Vi kjenner denne historien.
Det var slik alt begynte.
- Faen steike. - Det var slik han begynte.
Tror du at denne Modalen er en løkke? Eller en tredemølle?
En slags sequencer som utvikler et program for å gjøre hva?
Jeg vet ikke.
- Men jeg skal finne ut av det. - Ok.
Så deja vu og likevel er det åpenbart helt feil.
- Hvorfor bruke gammel kode for å speile noe nytt? - Jeg vet ikke.
Om det er ment å være Trinity, så er det ikke det som skjer.
- Kanskje dette ikke er historien vi tror det er. - Bugs, du må komme deg ut herfra.
Det må være en felle.
Faen.
Bare fortsett. Som dere gjorde.
Jeg skal bare...
se meg selv ut.
Drep henne.
Å, Seq!
- Hvorfor reddet du meg? - Du først. Hvem er du? Hvor kom du fra?
Greit. Jeg heter Bugs.
Som i "Bunny". Og teknologi som lytter.
Vet du at dette er en Modal?
- Hva er en Modal? - En simulering som brukes til programutvikling.
Forstår du at dere er...
digitale syntetiske?
Jeg vet hva jeg er. Akkurat som jeg vet at jobben min er å jakte på og ødelegge syntetiske. Som deg.
Men allikevel...
- Her er vi. - Her er vi.
De andre agentene vet ikke om dette rommet?
- Hvordan fant du det? - Det var aldri noen i nøkkelbutikken,
så jeg begynte å lete.
Jo mer du lette, jo mer fant du.
Historien om mitt liv.
Hva?
Jeg føler at jeg kjenner dette rommet.
Dæven døtte.
Dette er leiligheten hans.
Du mener Thomas Andersons?
- Jeg søkte overalt. Han finnes ikke. - Han sluttet å være Thomas for lenge siden, men,
men kanskje du kjenner ham ved hans virkelige navn.
Neo.
Det gjør du.
Å, ok. Øh...
Jeg kan ikke tro dette, etter alle disse årene.
Du skjønner, de fleste tror at Neo er død.
Men jeg vet at han ikke er det.
For jeg har sett ham.
Hvor?
Det er ikke noe jeg kan forklare lett, men...
Men i det øyeblikket han så på meg,
Følte jeg noe...
låse opp sinnet mitt.
Ok.
Noe sånt skjedde med meg.
Jeg så dette mønsteret...
og det var overalt.
Vi kan ikke se det, men vi er alle fanget inne i disse merkelige repeterende løkkene.
På en eller annen måte så jeg det i speilet.
Bare et flimmer, men det var som du sa.
- Og plutselig forsto jeg. - Dette er ikke den virkelige verden.
For første gang følte jeg, virkelig hensikt.
Jeg visste hvem jeg var, og hva jeg måtte gjøre.
Hvem er du?
Hva må du gjøre?
Jeg er...
Morpheus.
Og jeg må finne Neo.
Morpheus.
Ok. Ok. Herregud!
Jeg må få deg ut herfra. Jeg må finne ut hvem som har bygget denne Modalen.
Ok, bli med meg. Du må være klar til å dra. Du må være virkelig klar. Og om du ikke er det,
om du tror at det er her du hører hjemme...
Kaller du dette et valg?
Ærlig talt, da noen tilbød meg disse, hadde jeg binære forestillinger om verden,
og sa at det ikke var noen måte jeg ville svelge en symbolsk reduksjon av livet mitt.
Og kvinnen med pillene lo fordi jeg gikk glipp av poenget.
- Hvilket poeng? - Valget er en illusjon.
Du vet allerede hva du må gjøre.
Sannhet.
Ok. Det er en gammel bygning med takvindu og mange trapper.
Lafayette. En av de fire bakdørene fører dit.
-Ikke kjempe mot det. -Hva, hva skjer?
Fortsett å puste. Ekstraksjon fungerer ganske likt for mennesker og programmer.
Ok.
-Hei. -Hei.
- Jeg har aldri brukt forskjellige briller før. - Ja, ser bra ut. Hvilken dør?
-Det må være... -Ok.
- Agent White. - Agent Smith?
Løp!
- Seq! Kan du høre meg? - Bugs! Jeg trodde jeg mistet deg.
- Kan du få oss til vindusruten? - Bugs! Men, han er en agent!
Det vinduet! Gå hardt på!
Hva i...
Hva i helvete?
- Noe galt? - Øh... Bare en liten krasj.
God morgen, Bobbi. God morgen, mann.
For en vakker dag å være i live. Ikke sant?
- Problem? - Han mistet noe.
Er dette gammel Matrix-kode?
- Et lite Modal eksperiment. - For binært?
-Jeg trenger en kaffe. -Kaffe. Ja, øyeblikkelig! Jeg kjøper.
Jeg prøver ikke å blåse røyk opp i ræva på deg, men første gang jeg spilte trilogien, ble jeg rystet.
Paradokset mellom fri vilje og skjebne.
Er vi alle bare, algoritmer som gjør det vi skal gjøre eller kan vi unnslippe programmeringen vår?
Genialt, innenfor konteksten av spillet, dubber BT.
Hei, fortalte jeg deg at det tok over livet mitt? Ja. Jeg strøk i sjuende klasse. Spillet ditt ødela meg nesten.
- Så har du sagt. - Men her er vi.
Fortell meg, Mr. Anderson, er det fri vilje
eller skjebnen?
Å, ja.
Der er hun. Total f...ing MILF.
Pokker. Hør her, jeg beklager. Jeg er en nerd.
- Jeg ble oppdratt av maskiner. - Kanskje du burde gå.
Nei takk. Jeg... Jeg lover, beste meg. Beste meg.
Greit.
Har du noen gang snakket med henne?
Hør her.
For alt du har gjort for meg, la meg gjøre dette for deg.
Jude, nei. Stopp.
- Unnskyld meg. Unnskyld meg. - Takk.
Hei. Øh...
Jeg vet at alt dette er litt ekstemporert. Jeg er Jude Gallagher.
Jeg jobber for et spillselskap som heter Deus Machina.
- Hei, Jude, jeg er Tiffany. - Tiffany. Wow. Så det ikke komme.
- Mamma elsket Audrey Hepburn. - Jude.
Å, og dette er min veldig gode venn, Thomas Anderson.
Han er en berømt person og anses av de fleste for å være den største spilldesigneren i vår generasjon.
Jeg beklager dette.
- Bare snakk med henne. - Hei Thomas. Alle kaller meg «Tiff».
Hei.
Har vi møttes?
- Vi kommer hit begge to. - Kan jeg få morgenbollen din?
- Prøver du å score moren min eller hva? - Brandon!
Kan jeg få en bit?
- Babe! Hva skjer? Vi kommer for sent. - Dette er mannen min, Chad.
- Hyggelig å møte deg. - Hei.
Babe, vi må få Callie til treningen
Javisst. Beklager. Kom igjen, barn. La oss dra.
Hva?
Beklager. Det er sjefen.
"Milliarder av mennesker lever bare livet sitt...
uvitende."
Jeg har alltid elsket den linjen. Du skrev den, ikke sant?
Hver gang jeg står her, Jeg mener, Å-H-G.
Det er så perfekt at det må være uekte.
Ikke sant?
Ja.
- Javisst. - Sitt ned.
Røyk?
- Jeg trodde du sluttet. - Jeg sluttet å kalle det en vane.
Nå er det bare en skyldig glede.
Kanskje jeg kan gjøre dette enkelt for deg. Jeg vet at Binary er over budsjett.
Dette handler ikke om Binary, Tom. Det er større enn det.
Dette handler om fremtiden vår, som er et klebrig emne, gitt vår fortid.
Hva mener du?
- Hvordan er terapien? - Bra.
Noen...
episoder?
- Nei. - Det er kjempefint.
Hør her, Tom, jeg vet at vi alltid har hatt våre uenigheter.
Hva sa du om vårt første møte? Vi hadde all kjemien til et FBI-avhør.
Men se på dette stedet.
Vi gjorde dette.
Sammen.
- Ja. - Hva nå?
Ting har forandret seg. Markedet er tøft.
Jeg er sikker på at du kan forstå hvorfor vårt elskede morselskap, Warner Bros.,
har bestemt seg for å lage en oppfølger til trilogien.
Hva?
- De sa de ville gjøre det med eller uten oss. - Jeg trodde de ikke kunne gjøre det.
Å, det kan de.
Og de gjorde det klart at de vil drepe kontrakten vår hvis vi ikke samarbeider.
Virkelig?
Jeg vet du sa at historien var over for deg, men... det er tingen med historier.
De tar egentlig aldri slutt, gjør de vel?
Vi forteller fortsatt de samme historiene vi alltid har fortalt, bare med ulike navn, ulike ansikter
og... jeg må si at jeg er litt spent.
Etter alle disse årene, å gå tilbake til der det hele startet.
Tilbake til Matrix.
Jeg har snakket med markedsføring...
- Tom? - Ja.
Går det bra?
Ja.
Hva følte du på det tidspunktet?
Hva følte jeg?
Jeg følte at enten hadde jeg et psykisk sammenbrudd igjen,
eller, så lever jeg i en datamaskingenerert virkelighet som har fengslet meg...
igjen.
- Ikke mye til valg. - Nei.
Kanskje det ikke er så binært som det. Kanskje det er andre måter å forstå hva som skjedde.
Ja.
Thomas, du er en selvmordsoverlevende, begavet med en sterk fantasi.
Disse fakta er kombinert for å skape farlige fiksjoner i livet ditt.
I går gikk du inn i et møte med forretningspartneren din og han overfalt deg,
og krevde at du skulle lage et spill du sa du aldri ville lage. Dette angrepet tok effektivt vekk stemmen din.
Hans vold utløste deg og tankene dine kjempet tilbake. Du gjorde mot ham det han gjorde mot deg.
Vi har snakket om verdien av adaptivt sinne for å helbrede traumer.
Langt fra å foreslå en gjentakelse av ditt første sammenbrudd,
Jeg tror på denne episoden viser sunn selvbeskyttelse.
Og enda viktigere, jeg husker hvor vanskelig det var for deg å dele noe slikt.
Noe som forteller meg hvor langt vi har kommet.
Trenger du påfyll på resepten din?
Ja.
Først og fremst vet jeg at jeg snakker for alle når jeg sier at jeg er så,
så spent på å få jobbe med et spill som var så, vel, spillskiftende.
Nå, pakken foran dere inneholder vår fokusgruppeforskning.
På innsiden finner du oversikten, inkludert søkeordtilknytning til merkevaren.
De to øverste er "originalitet" og "frisk",
som jeg synes er gode ting å huske på
når dere begynner å jobbe med Matrix 4. Og hvem vet hvor mange flere?
Hva gjorde Matrix annerledes? Det virket med hodet ditt.
Perfekt. Folk vil ha oss opp i deres grå plass, og slå på deres synaptiske "WTF"-lys.
Hva gjorde Matrix annerledes? Det klusset med hodet ditt.
Folk vil ha oss opp i deres grå plass, og bytte synaptisk "Hva i helvete skjer her?" lys på.
Jeg elsket ikke den første, som noen av dere.
Og, ærlig talt, jeg har nulltoleranse for alt som krever et pensum og en highlighter.
- Jeg liker spillene mine store, høyt og dumme. - Vi trenger våpen! Mange våpen.
Matrix betyr kaos.
- Tankeløs handling er ikke i merket. - Hun har rett.
Matrix er tankeporno. Filosofi i skinnende...
-tett PVC. -Ja. Ideer er det nye «sexy».
- The Matrix handler åpenbart om trans-politikk. -Kryptofascisme.
- Det er en metafor.. - ..av kapitalistisk utbytting.
Dette kan ikke være en ny omstart, regummiering, regurgitated...
Hvorfor ikke? Omstarter selger.
Vi er så langt nede i feil kaninhull, her folkens.
Du sier Matrix til hvem som helst... Du sier Matrix...
Matrix... Matrix... Matrix...
...dette er hva de ser.
Tillat meg å oppsummere målet vårt med et enkelt ord.
- Bullet time! Bullet time! - Det er to ord.
Vi trenger en ny «Bullet time!».
Vi må revolusjonere spillingen igjen. Revolusjoner spillingen igjen!
God ettermiddag, Tiff. Og hva vil du ha?
Vet du hva, Skroce? Jeg slår på stortromma i dag. Jeg skal ha en cortado i dag.
Fly på det sprø flagget.
- Har du noe imot om jeg betaler det? - Å, hei.
Hei.
Jeg husker at jeg ønsket en familie, men var det fordi det er det kvinner skal ønske?
Hvordan vet du om du vil ha noe selv eller om oppvekstprogrammet fikk deg til å ville det?
Jeg betaler analytikeren min mye penger for å svare på slike spørsmål for meg.
Smart. Jeg burde få mer terapi, men ærlig talt, så er jeg for jævlig trøtt til det.
Barn er utmattende, vet du?
- Nei. Aldri hatt barn. - Å, riktig, jeg visste det.
Beklager. Jeg googlet deg.
Så, hvordan er det å være en verdenskjent spilldesigner? Det må være fantastisk.
Mange timer. Noen ganger er det fantastisk. Men for det meste...
Jeg vet ikke.
Men du har laget The Matrix. Selv jeg har hørt om det.
Ja. Vi holdt noen barn underholdt.
Så verdt det.
Kan jeg spørre om spillet ditt?
Javisst.
Baserte du hovedpersonen din på deg selv?
Det er mye av meg i ham.
Kanskje litt for mye.
- Kan jeg spørre deg om noe annet? - Vær så snill.
Det er en kvinne i spillet ditt.
Trinity.
Noe som også er en merkelig tilfeldighet, ikke sant?
Gud, ja.
Jeg liker henne.
Jeg liker Trinity.
Og jeg digger Ducatien hennes. En annen tilfeldighet. Jeg elsker motorsykler.
- Min venn Kush og jeg bygger dem faktisk. - Virkelig?
Du har analytikeren din, jeg har syklene mine.
Så jeg så på bilder fra spillet ditt. Av Trinity.
Vel, jeg viste Tsjad en scene, og jeg sa: "Så, hva synes du?"
Han skjønte det ikke før jeg sa:
"Tror du ikke hun ligner på meg?"
Vet du hva han gjorde?
Han lo.
Og jeg lo også, som om det var en spøk. Hvordan kunne det ikke være, ikke sant?
Gjorde meg så sint.
Jeg hatet meg selv for å le.
Jeg ville sparke ham så hardt.
Ikke for hardt. Kanskje akkurat hardt nok til å brekke kjeven hans.
Og akkurat nå angrer du sannsynligvis på at du satte deg ned med meg.
Dette er det beste jeg har gjort på lenge.
Jeg må ta denne.
Hei, dette er Tiff. Å herregud, nei.
Jeg kommer straks.
Min, eh, yngste stakk en Lego opp i nesa si.
Jeg må gå.
Jeg håper jeg ser deg igjen.
Det har vært en melding om en nødsituasjon. Fortsett rolig til nærmeste utgang og forlat bygningen umiddelbart.
Hva skjer?
- Vi har muligens blitt grusa av en 14-åring. - Ja, noen er forbanna over den siste oppdateringen.
- Eller de er bare en kødd. - Vennligst flytt til utgangene.
Bygningen blir evakuert.
"Om du vil ha svar på spørsmålet ditt, gå til døren i enden av hallen."
"Gå nå!."
- Hvem er du? - "Du vet hvem."
Jude?
Jude!
Endelig.
Jeg var ikke så sikker på tilbakeringingen, men du vet, det var vanskelig å motstå.
- Hva? - Morpheus Uno.
Avslør ved vinduet. Lyn, torden og teater. Endelig.
Alle disse årene senere, her er jeg, ruslende ut av en toalettbod.
- Tragedie eller farse? - Jeg kjenner deg.
Ikke hver dag du møter skaperen din.
- Dette kan ikke skje. - Å, det gjør det så absolutt.
- Du kan ikke være en karakter jeg har kodet. - 100% naturlig.
- Hvordan? - All forklaringen du trenger.
- Nei. Nei nei nei. - Hva mener du, "nei"?
Du ville dette, du gjorde dette. Dette var ideen din.
Det var en test. Et eksperiment.
Et eksperiment?
Du satte meg i en bitteliten Modal, lot meg slå hodet mitt-
-til jeg nesten mistet vettet når jeg søkte etter deg som et eksperiment.
-Utgangen bryter sammen. -Han har ikke tatt pillen.
- Hva? Det er ikke tid. - Jeg vet jeg vet. Han har et øyeblikk.
Vet han hvor vanskelig det var å hacke det speilet?
- Fortsatt åpen. - Dette... Dette kan ikke være ekte.
Målet er oppnådd. Vi har ham.
Dette skjer ikke. Det er i tankene mine.
- Det er i tankene mine. - Hei, du! Stans! Holdt!
Dette kan ikke skje.
Frys! Ikke rør deg!
Neo!
Herregud!
Neo!
- Mr. Anderson! - Nei! Det kan ikke være det.
Jeg har savnet deg.
Det er i tankene mine.
Kan du høre meg, Thomas?
Følg stemmen min.
Kjenn på fingertuppene. Hva rører de ved?
Bjella.
Hører du bjella?
Husker du hva som skjedde? Hvordan du kom deg hit?
Du må ha gått. Jeg hørte Deja Vu utenfor, åpnet døren min, og der var du.
Føler du at du kan snakke om det?
Da vi begynte å jobbe sammen, hadde du mistet evnen til å skille virkelighet fra fiksjon.
Du kom til meg etter å ha prøvd å hoppe av en bygning.
Du sa at du ville fly bort.
Vi har gjort store fremskritt siden den gang, men du virker,
spesielt trigget akkurat nå. Kan du fortelle meg hvordan det startet?
Han sendte meg en tekstmelding.
- Hvem? - Morpheus.
- Så han er tilbake. - Det var egentlig ikke ham.
Det var et program jeg kodet for en Modal.
Og denne "Modalen", Morpheus, kom for å hjelpe deg å rømme fra en virtuell virkelighet kalt The Matrix?
- Er jeg gal? - Vi bruker ikke det ordet her.
Hvilket ord skal jeg bruke?
- Hvilket ord forklarer hva som skjer med meg? - Kan jeg se tekstmeldingene?
De ble slettet.
Hvis vi satte oss i bilen min og kjørte til kontoret ditt, hva tror du vi ville finne der?
Ingenting.
For det var ikke noe angrep.
Ingen ble drept.
Ingen sendte tekstmeldinger. Tankene mine bestemte det hele.
- Er det det jeg skal si? - Er det det du tror?
- Det føltes ekte. - Selvfølgelig.
Det var din store ambisjon å lage et spill som ikke kunne skilles fra virkeligheten.
For å oppnå dette målet konverterte du elementer av livet ditt til en fortelling.
Ditt sublimerte sinne mot forretningspartneren din gjorde ham til din nemesis.
En gift kvinne ved navn Tiffany ble "Trinity" i en dødsdømt romanse.
Til og med din motvilje mot katten min kom inn i matrisen din.
Det er ikke noe galt med det. Det er det kunstnere gjør.
Men det blir et problem når fantasier setter oss eller andre mennesker i fare.
Vi vil vel ikke at noen skal bli skadet, gjør vi vel, Thomas?
Hei Thomas. Alle kaller meg «Tiff».
-Hvem er du? -Jeg heter Trinity.
Ingen kan fortelle deg at du er forelsket. Du bare vet det, tvers igjennom. Baller til bein.
Føler du dette?
Jeg gir aldri slipp.
Du må gi slipp på alt, Neo. Fri sinnet ditt.
Ser lett nok ut.
"Fri tankene mine." Helsike.
Ok. Frigjør tankene mine.
Jeg flyr...
eller jeg faller.
- Hvem i helvete er du? - Du vil ikke huske meg,
men for lenge siden forandret du livet mitt
når du hoppet av et annet tak.
Den gang var jeg akkurat som en hvilken som helst annen kobbertopp, og simulerte livet mitt...
til jeg så opp og jeg så deg.
Det var en annen deg, men jeg så,
den ekte deg, bare et sekund før...
du hoppet.
Og du falt aldri.
- Er du den som hacket min Modal? - Ja.
Det er Jude. Han er ikke din venn. Han er et håndtak, et program som brukes til å kontrollere deg.
Han er på vei hit, og han har med seg agenter.
Jude.
Bror, jeg har ringt deg hele natten. Vi har et stort problem.
Er du alene?
Det er et litt sexy spørsmål, dude.
De ser ikke ut som typiske agenter.
De bruker roboter nå, med menneskehud, noe som betyr at de er overalt og du vet aldri hvem du skal stole på.
Hvorfor skal jeg stole på deg?
For hvis de åpner den døren, mister vi hacket vårt.
Jeg vil bli fanget og drept, og du vil bli satt rett tilbake i den tredemøllen de designet for deg,
akkurat som de gjorde forrige gang du prøvde å hoppe ut herfra.
Jeg vet hvorfor du lot din Modal stå åpen. Du trengte noen andre for å frigjøre Morpheus.
Og det er på grunn av ham vi klarte å komme til deg. Jeg vet disse tingene-
-på samme måte som jeg visste at jeg en dag ville finne deg.
Og at når jeg gjorde det, ville du være klar for dette.
Hvis du vil ha sannheten, Neo,
må du følge meg.
Ok.
-Hvor er vi? - Tokyo.
En bevegelig portal gjør det vanskeligere å spore oss. Seq er den beste av dem.
Portalen er ren. Leser skyggene våre.
Jeg husker ikke dette.
Vi trenger ikke å løpe til telefonkiosker lenger heller.
Døren er på høyre side.
Sted og miljø, ikke sant?
- Å nei. - Alt handler om sted,
og miljø.
Etter at vår første kontakt gikk så dårlig, tenkte vi at elementer fra fortiden din, kan hjelpe deg inn i nåtiden.
Ingenting trøster angst som... litt nostalgi.
Dette er opptak fra spillet ditt.
Tiden er alltid mot oss,
etcetera, etcetera.
Ingen kan bli fortalt hva Matrix er, bla, bla, bla.
Du må se det for å tro det.
På tide å fly.
Vent.
Hvis dette er ekte, hvis jeg ikke har mistet besinnelsen, betyr det...
at dette skjedde?
Men om det gjorde det...
- ...så døde vi. - Åpenbart ikke.
Hvorfor maskinene holdt deg i live og hvorfor de gikk så langt for å skjule deg,
- er spørsmål vi ikke har svar på. - Skjule meg?
Jeg har vært i et selskap som har laget et spill som heter The Matrix.
Det virker ikke som om de prøvde å skjule noe.
Vi har fulgt det selskapet i årevis. Vi undersøkte hver Thomas Anderson vi fant.
Det vi ikke forsto var at de kunne endre DSI-en din.
Poder genererer ditt digitale selvbilde gjennom et tilbakemeldingssystem kalt Semblance.
Slik ser du ut for deg selv.
På en eller annen måte var de i stand til å endre DSI-sløyfen din.
Slik ser alle andre deg.
Tjue år?
- Hvorfor tok det 20 år å finne meg? - Det tok mye lengre tid enn det.
Det er over 60 år siden du og Trinity fløy til en av maskin byene.
- Hva? - Det er så mye vi ikke vet.
Som hvorfor du knapt har blitt eldre, eller hvor mange ganger de har endret din DSI.
Men basert på det vi vet, ser det ut til at ingen har funnet deg fordi du ikke ønsket å bli funnet.
- Det er ikke sant. - Kanskje det ikke er det.
Kanskje det ikke er noe grunnlag for ryktene om at du forsvant, fordi du jobbet med maskinene fra begynnelsen av.
- Morpheus, stopp. - Alt jeg sier er at dette er øyeblikket,
for deg å vise oss hva som er ekte.
Om du vil ut, tar du denne pillen.
Men om du er der du hører hjemme, kan du gå tilbake til dette.
Hver dag. Om og om igjen, for alltid.
Faen.
Hold løkken stram.
- Cybebe, jeg trenger det tårnmerket. - Jeg fikk et signal. Det er svakt.
Det er definitivt utenfor kartet.
Kaptein. Jeg sporer mye rart.
-Hva? -Det er en slags feil.
Thomas?
Å, Gud.
Å, nei.
- Vi fikk selskap. - Hvordan fant de oss?
Thomas, ingenting av dette er ekte.
Du er midt i en alvorlig psykotisk pause.
- Lexy? - Nesten der.
Thomas?
Thomas, vær så snill. Dette er ikke et spill. Kjenn hånden min. Det er dette som er ekte.
- Bli hos meg. - Nei. Nei.
Bli hos meg.
Neo!
Morfeus!
La oss gå, la oss gå!
- Roboter blir aktivert. - Det er en sverm.
Kom igjen!
- Jeg fikk en hacking på badet. Fort! - Ja.
Kom igjen!
Seq, hvor?
- Det speilet. - Hva? Vi kommer ikke til å få plass.
Dere må få plass, for jeg ikke har en annen vei ut av dette toget.
Nei nei nei.
Tenk «perspektiv». Jo nærmere du er, større blir det.
Ok, kom igjen. Inn med deg.
Nei!
Velkommen tilbake til den virkelige verden.
- Trinity. - Hva skjer, doktor?
Hans vitale systemer har blitt omhyggelig vedlikeholdt, men, det ser ikke bra ut.
- Vi mister ham. -En kaldstart kan sjokke ham.
Gjør det.
Jeg husker dette.
Konstruksjonen.
Mellom alt, og ingenting.
Velkommen til Krybben.
Jeg har slappet av her i skipsnettverket...
og lært alt om deg.
Og meg.
Forsiktig. Det vil spinne hodet ditt.
Er minner omgjort til fiksjon mindre ekte?
Er virkeligheten basert i minnet ikke annet enn fiksjon?
Når det gjelder min rolle i alt dette, er min beste gjetning,
at du skrev meg som en algoritmisk refleksjon av to krefter som hjalp deg med å bli deg,
Morpheus og agent Smith.
En kombinasjonspakke med motprogrammering som var...
La oss bare si, mer enn bare litt galskap.
Men det fungerte fordi her er vi.
Nå til de dårlige nyhetene.
Hjernen din er hekta på denne dritten som matrisen har tvangsmatet deg med i årevis.
Hekta dårlig. Du går gjennom store uttak. Docbots gir deg møkkaodds for å overleve.
Men du skjønner, de kjenner deg ikke som jeg gjør.
Jeg vet nøyaktig hva du trenger.
Du må spøke.
Ingen spøk.
Kan være at dette er den første dagen i resten av livet ditt.
Men hvis du vil ha det...
må du kjempe for det.
Nei. Jeg er ferdig med å kjempe.
Er du?
Hva i helvete gjør han?
Å, ja. De lærte deg godt.
Fikk deg til å tro at deres verden var alt du fortjente.
Men en del av deg visste at det var løgn. En del av deg husket hva som var ekte.
- Du kjenner ikke meg. - Ikke?
Jeg kjenner deg, fordi jeg vet om det eneste som fortsatt betyr noe for deg.
Jeg vet at det er grunnen til at du er her, hvorfor du fortsatt kjemper og hvorfor du aldri vil gi opp.
Kom igjen, Neo!
Det er nå det gjelder.
Dette er din siste sjanse.
Du må kjempe for livet ditt om du vil se Trinity igjen.
Kom igjen, Neo! Kjemp for henne!
- Herregud. - Kjemp for henne!
-Hei. -Hei.
Går det greit om jeg...
Hvordan går det?
Hvis denne pluggen faktisk er ekte,
det betyr at de tok livet mitt...
og gjorde det om til et videospill.
Hvordan gjør jeg det så langt?
Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke engang hvordan jeg skal vite det.
Det er det, er det ikke?
Hvis vi ikke vet hva som er ekte...
kan vi ikke kjempe imot.
De tok historien din, noe som betydde...
så mye for folk som meg,
og gjorde det til noe trivielt.
Det er det Matrix gjør.
Det armerer enhver idé.
Hver eneste drøm.
Alt som er viktig for oss.
Hvor er det bedre å begrave sannheten enn i noe så vanlig som et videospill?
- Det høres ut som Orakelet. - Har hørt så mye om henne.
- Hun var borte før jeg ble fri. - Borte?
Da denne nye versjonen av Matrix ble lastet opp,
var det en utrenskning.
De lovet fred og de ga oss utrenskning.
Nei.
Nei, det var fred.
Du gjorde det mulig, og det endret alt.
Føles ikke som at det endret noe.
Matrisen er den samme eller verre. Og jeg er tilbake der jeg startet.
Det føles som alt jeg gjorde,
alt vi gjorde...
...som ingenting av det betydde noe.
Alt av det betydde noe.
Jeg kan vise deg.
Dette er mannskapet mitt.
Vår operatør, Seq.
- Sequoia. Men alle kaller meg Seq. - Hyggelig å møte deg.
Pappa elsket Redwoods.
Da han rømte fra Matrix og fant ut at de ikke lenger eksisterte, drepte det ham nesten.
Heldigvis, så møtte han mamma, og her er jeg.
Dette er Lexy, Berg og Ellster.
Hei.
- Du kjente min bestefar, Kaptein Roland. - Var Roland bestefaren din?
Han lo alltid, og spøkte med at han aldri trodde på deg.
Men privat sa han at du frigjorde tankene hans en gang til.
Øh, ikke for å være en stor fan her ute, men dette er et stort øyeblikk for meg.
- Berg er vår fastboende neolog. - En hva?
Det er... mange mennesker der ute som meg som er litt besatt av livet ditt.
Jeg hadde aldri gjenkjent din Modal hvis det ikke var for ham.
- Når du føler for det, Jeg har en million spørsmål. - Jeg også. Begynner med dem.
Det er greit. Kom og møt ham.
Dette er Cybebe. Det er Octacles. Det er Lumin8.
- Er maskinene på vår side nå? - De er syntetiske.
Det er et ord de foretrekker fremfor «maskiner».
Din kontakt med den Syntetiske Byen hadde en enorm innvirkning på deres verden.
Det var det jeg mente. Det du endret som ingen trodde kunne noen gang endres.
Betydningen av "vår side."
Cybebe og Octacles risikerte livet for å hjelpe deg ut.
Takk skal du ha.
- Men hvorfor? - Ikke alle søker å kontrollere.
Akkurat som at ikke alle ønsker å være frie.
Hva er det?
- En eksomorf partikkelkodeks. - Det er ganske nytt.
Det gir programmer tilgang til denne verden,
- innenfor grenser. - Grenser er domenet til de begrensede.
- Morpheus. Takk skal du ha. - Det var meg en ære.
- Hvordan fungerer det? - Paramagnetisk oscillasjon.
Hvis du vil, så kan jeg laste ned codex-manualen for deg.
- Javisst. - Det pleide å være gøy å laste ned.
- Nå er det bare manualer og diagnostikk. - Kan jeg spørre dem om noe?
Da du koblet fra meg, var det en annen pod?
Ja. Vi har analysert dataene.
- Det kan være Trinity. - Det er henne.
Jeg regnet med at vi skulle ha denne samtalen.
Hør her, du var ikke en vanlig "spyl-ut og ta".
Du var i dette rare tårnet som Cybebe aldri hadde tilgang til, og hun er nå forvist.
Vi brente av vårt eneste skudd for deg.
Selv om det var Trinity og hun ville være fri, aner vi ikke hvordan vi skal gjøre det.
Ennå.
Ingen trodde vi noen gang ville finne ham,
men det gjorde vi.
Ok.
Vi vet ikke hvordan vi skal få henne ut... ennå.
Kaptein, vi nærmer oss en sikkerhetsklarering.
- Vi er her. - Sion?
Sitt ned.
Dette er Hanno. Beste pilot i vår flåte.
Ganske mange syntetiske fortjener den tittelen før meg.
Mnemosyne, du er klarert for landing. Velkommen hjem.
Takk, kontroll. Øh, vi er i ferd med å krasje.
Generalen innså at vi aldri kom til å slå Sentinels, så...
vi ble bare flinkere til å gjemme oss for dem.
Velkommen til Io.
Io.
- Jøss. Det ser ekte ut. - Bio-himmel.
Fungerer på en måte som ledlys.
Det er mye mer komplisert enn det. Det trekker vann fra skorpen, og hydronerer luften.
Den balanserer ECO- og SRI-syklusene våre.
Pluss...
- den er fin å se på. - I motsetning til det.
Jeg antar at generalen sendte oss en velkomstgruppe.
Dæven døtte.
- Det er deg. - Niobe?
Noen flere rynker og noen færre tenner,
men klok nok til å vite at jeg ikke vet noe.
Jeg så for pokker aldri dette komme.
- Ikke jeg heller. - Jeg fortalte deg at han var i live.
- Kaptein, du og mannskapet er satt på bakken. - General, hvis du bare lar meg forklare.
Protokollene er på plass for alles beskyttelse.
Jeg beklager. Jeg så en mulighet, og jeg var redd vi ville miste ham.
Men, general, folk har ventet så lenge.
Vi fant Den Ene.
Jeg tror ikke på Den Ene.
- Jeg gjorde aldri. - Nei?
Ikke jeg heller.
Men det var en gang du stolte på meg med skipet ditt,
- mot rådets pålegg. - Verden var annerledes da.
Vi var forskjellige.
Rapporter til bryggene. Skrubb ned Mnemosyne.
Overfør tilgangskodene dine. Du er ferdig, kaptein.
Vi må snakke.
Da det først kom beskjed om at det faktisk kunne være deg...
visste jeg ikke hvordan jeg ville føle meg i dette øyeblikket.
- Det er hyggelig å se deg. - Det er godt å se deg også.
Langt fra Dozers malingsfjerner.
Ja.
Mye har endret seg.
Bortsett fra kanskje deg.
Husker du dette?
Det er så lett å glemme hvor mye støy Matrix pumper inn i hodet ditt før du trekker ut støpselet.
Ja.
Noe annet lager samme type støy. Tar over alt, akkurat som Matrix.
Krig.
Jeg sto ved barrikaden til tempelet.
Ser på hæren av Sentinels,
venter på at de skal drepe hver og en av oss.
Men så... dro de.
De sa du reddet oss. Jeg trodde ikke på det.
Hver natt drømte jeg om angrepssirener.
Men så...
Jeg ville våkne opp til dette...
stillhet.
Jeg skammer meg over det nå. Min pessimisme,
om hvor lang tid det tok meg å tro at en verden uten krig var mulig.
Du ga meg det. Du ga den gaven til oss alle.
Og det er gaven som fortsetter å bære frukt.
Kom og hjelp meg å reise meg. La oss gå en tur.
Åh! Vakker.
Dette er Freya, botanikksjef. Og dette er Quillion, vår ledende digitalolog.
Jeg antar at gjesten vår ikke trenger noen introduksjon.
Ingenting reiser raskere enn lys, bortsett fra sladder.
Velkommen til hagen, Neo.
Et jordbær?
Ved å bruke digital kode fra Matrix, retrokonverterer vi det til DNA-sekvenser.
- Og de vokser her? - Det er ikke lett å forsterke genomet,
- til å fotosyntetisere Bio-himmel, men... - Vi kommer dit.
Kom igjen. Prøv det.
Vi er ganske begeistret for blåbærene.
Husker du den dritten vi spiste? Den gjørma som smakte rust.
Sion kunne aldri ha laget noe slikt.
Hvorfor?
Fordi vi trengte syntetiske og DIer som ham.
Sion satt fast i fortiden. Fast i krig. Satt fast i en egen matrise.
De trodde at det måtte være oss eller dem.
Denne byen ble bygget av oss, og dem.
Hva skjedde med Sion?
Jeg har ventet på at du skulle stille det spørsmålet.
Alle problemene startet i Maskin Byene.
Kraftverkene klarte ikke å produsere nok energi.
Ingenting kan avle vold som knapphet.
For første gang så vi maskiner i krig med hverandre.
Vi fikk beskjed fra oraklet om en ny makt som reiste seg.
Det var det siste vi hørte fra henne.
Morpheus.
Etter beleiringen ble han valgt enstemmig. Høyeste leder av rådet.
Å, som han elsket det.
Men da ryktene om denne nye makten spredte seg, ignorerte han dem.
Han var sikker på at det du hadde gjort ikke kunne gjøres om.
Alle disse menneskene sluttet aldri å tro på mirakler, og tro på deg.
Jeg beklager.
Hvordan kunne jeg vite at dette ville skje?
Vi forsto ikke alt den gang. Ikke mer enn vi gjør nå.
Jeg kom ikke hit for å skape problemer, Niobe,
men jeg trenger din hjelp.
- Trinity er i live. - Så der var det et annet spørsmål.
- Hvorfor holdt de henne i live? - Det kan jeg ikke svare på.
Men om det er en sjanse for at jeg kan frigjøre henne,
Så må jeg prøve.
Selv om det betyr å sette alle i denne byen i fare?
Jeg beklager, Neo.
Jeg vil ikke la det som skjedde med Sion skje med Io.
Jeg håper du vil tilgi en gammel kvinne for å be deg om å gå med Sheperd, her,
til vi har bedre forståelse av hva som skjer.
Skal du fengsle meg etter at jeg nettopp kom fri?
Jeg vet at det ikke virker rettferdig,
men det gjør ikke det å bli gammel heller.
Men du hører ikke meg klage.
Beklager.
Jeg har aldri møtt en legende før.
Neo.
Sheperd.
Sprøtt. Du er virkelig.
"Virkelig."
Der er det ordet igjen.
Folk snakker mye om gamle dager. Om deg, den virale agenten. Beleiringen av Sion.
Alt var enklere den gang.
Folk ønsket å være frie.
Det er annerledes nå. Noen ganger føles det som om folk ga opp.
Som om Matrix vant.
Dette er deg.
Og jeg må spørre deg en ting.
Er det sant at du kan fly?
Kult.
- Morpheus. - General plasserte deg i Rapunzel-tårnet.
- Det positive er at det er en fin utsikt. - Hva skjedde med Bugs og de andre?
De skal liksom sterilisere Mnemosyne med en tannbørste.
"Liksom"?
Vel, jeg kan fortelle deg at de står og venter på at du skal ta valget å forbli saktmodig fengslet,
eller flykte til helvete vekk herfra og finne Trinity.
Men det er ikke et valg.
General, hva skal vi gjøre?
Bugs har den samme selvstendigheten som hun hadde den dagen du frigjorde henne.
Dette er ikke selvstendigheten i sinnet. Det er mytteri.
Kom igjen, Bee. Jeg vet hvor mye du hatet å låse ham inne.
Akkurat som jeg vet at det er en del av deg, som er lettet nå som han er borte.
Vi har jobbet så hardt for å holde Io trygg.
Dette skremmer meg.
- Det er henne. - På broen. Fikk henne.
- Det er sykt hvordan Semblance fungerer. - Du ser glimt av den ekte henne, men...
måten hun leses av på...
Kodemessig, er hun ren blåpille.
Dette er et vanskelig spørsmål, Neo, men det må stilles.
Hva om hun er glad der hun er?
Hvordan leste jeg av?
Akkurat som henne.
Ta oss til kringkastingsdybden.
Takk for at du hjelper meg.
De fleste av oss er her på grunn av deg.
Jeg innrømmer også vår eneste sjanse til å komme ut av generalens hundehus, er for deg å finne din mojo.
Hva om jeg ikke kan være det jeg en gang var?
- Da er vi alle på ræva. - To minutter. To minutter til sending.
Jeg snek deg inn i et hotellrom.
Bør være trygt.
Portalen er åpen. Det nærmeste jeg kan komme deg er lageret i nærheten av garasjen hennes.
Hele sonen svermer av roboter.
La oss gå.
Så hva synes du om ham?
Jeg var litt bekymret i begynnelsen fordi han er så mye eldre. Skjegget, håret...
- Nei, det fungerer helt for meg. - Din idiot.
Jeg mener "Den Ene"-greia.
- Du vet, alle som ble med ham døde. - Å, jada. Han vil få oss alle drept, garantert.
Forutsigbar som alltid.
Smith.
Smith? Som i, "den" Smith?
Dette er så sinnsykt. Det er så mange teorier om de to, og de står der.
Denne koden er sinnsyk! Han er som en agent, men ikke.
En appell til fornuften.
- Hvordan fant du oss? - Du satte aldri pris på forholdet vårt.
- Ikke som Analytikeren. - Hvafornoe?
- Legen min. - Han brukte båndet vårt,
og gjorde det om til en lenke.
Det er så tydelig når du ser det, ikke sant? Men denne oppdateringen med endret kode slo meg skikkelig.
Jeg vet fortsatt ikke hvordan han gjorde det. Du, som en skallet nerd.
Morsomt. Og meg...
enda mer perfekt.
Kanskje litt for langt med de gjennomborende blå øynene. Hva synes du?
Hva vil du, Smith?
Jeg har slike drømmer, Tom. Store drømmer.
Vel, for det meste ekstremt voldelige hevnfantasier, men for at jeg skal forfølge mine, må jeg fraråde deg fra å forfølge din.
Høres ut som konflikt.
Uunngåelig?
Trenger ikke være det.
Alt du trenger å gjøre er å holde deg utenfor Matrix, og overlate den gode legen til meg.
- Du kan få ham. Jeg er her for Trinity. - Det er problemet, Tom.
Han visste at du ville komme, akkurat som jeg gjorde.
Stol på meg.
- Du er ikke klar for ham. - Kaptein, jeg avleser portaler fra de lavere frekvensene.
Jeg vil ikke ha båndet hans rundt halsen min igjen.
Jeg fant noen gamle bekjente av deg.
Bugs!
- Utstøtte. - Jeg trodde de alle var utrensket.
Deg?
Det er deg!
Alle disse årene. Jeg kan ikke tro det.
- Å, Gud. - Du stjal livet mitt!
Det Merv prøver å si, er at deres situasjon er litt lik min.
For å få tilbake livet deres, må ditt ta slutt.
Du ødela hver sug-min-silkaktige-rumpe ting!
Vi hadde nåde.
Vi hadde stil! Vi hadde samtale! Ikke dette...
Kunst, filmer, bøker var bedre! Originalitet betydde noe!
Du ga oss Ansikts-Sug-sugere og piss-meg i-øret-klima-Wiki-piss-og-dritt!
Jeg kan fortsatt kung fu.
Neo!
Akkurat som i gamle dager.
Neo.
Jeg har tenkt på oss, Tom.
Se hvor binær formen tingenes natur er.
Ettall og nuller.
Lys og mørke.
Valg og dets fravær.
Anderson og Smith.
Du har mistet noe, Tom.
- Du er ikke det du pleide å være. - Det er sant.
-Den var bra. -Takk.
Kom igjen, Neo.
- Kaptein. Går det bra? - Ja. Hvor er Neo?
- Smith dreper ham. - Hvor?
Jeg er lei meg for dette, Tom.
Det er tross alt du som har satt meg fri...
igjen.
Så du, mer enn noen andre, forstår hvorfor jeg ikke kan gå tilbake.
Du burde ha hørt på meg.
Nå vil du aldri se henne igjen.
Hva var det? Det var Neo.
Mojoen øker.
- Går det bra? - Ja.
- Det vil utløse et svar. - Jeg har flere utganger klare.
Dette er ikke over ennå! Jeg vil følge opp med vår franchise spinoff!
- Vi burde gå. - Jeg kan ikke.
Jeg må snakke med henne.
Neo, de utstøtte var eldre enn deg, og vi taklet dem knapt.
Vil du virkelig gjøre dette nå?
Jeg mener...
du ser helt jævlig ut.
- Herregud. Hva? Hva skjedde? - En ulykke.
- Kush! Ring en lege. - Det går greit.
Jeg har ikke mye tid.
- Jeg var ikke sikker på om jeg ville få se deg igjen. - Etter at vi snakket, skjønte jeg...
at livet mitt var ikke et liv.
På et tidspunkt tror jeg at jeg ga opp å lete etter noe ekte.
Vent.
Noe skjedde.
Jeg så etter deg på kaffebaren.
Jeg begynte å lure på om jeg bare forestilte meg deg.
Og så i natt hadde jeg en drøm.
I drømmen ble du omringet av politi, så begynte de å jage oss.
- Oss? - Du var på sykkelen min med meg.
Hvordan endte det?
Ikke bra.
Jeg har hatt drømmer som ikke bare var drømmer.
Du mener en drøm som gikk i oppfyllelse?
Endelig kan vi snakke som voksne.
Jeg hater å lyve. Jeg gjør. Det sliter meg ut.
Tiff og jeg har ventet på deg, som... for alltid.
Deja vu, ikke sant?
Å, ingen nytte. Du kan ikke slå tiden. Denne tilbakespolingen skjer raskere enn du klarer å blinke.
Du ga meg ideen.
Tillat meg å oppsummere målet vårt med et enkelt ord.
"Kule tid."
Jeg vet. Litt ironisk, å bruke kraften som definerte deg til å kontrollere deg.
Jeg holdt et så godt øye med deg, og allikevel fant du en vei ut.
Flink ape som bruker den Modalen.
Kall meg en optimist, men dette kan alt være for det beste.
Huden ser ikke så verst ut denne gangen.
Jeg vet at noe av dette vil være vanskelig for deg å høre, etter alt du har vært gjennom. All smerten og lidelsen,
bare for å lære at verden ikke slutter når du gjør det.
Overraskelse.
Jeg var der da du døde.
Jeg sa til meg selv, "Her er anomalien av anomalier." For en ekstraordinær mulighet.
Først måtte jeg overbevise Dressene om å la meg få gjenoppbygge dere to.
Hvorfor henne? Komme dit. Og ikke bekymre deg, hun kan ikke høre meg.
Å gjenopplive dere begge var vanvittig dyrt.
Som å renovere et hus. Tok dobbelt så lang tid, kostet dobbelt så mye.
Jeg trodde du ville være glad for å være i live igjen.
Så feil.
Visste du at håp og fortvilelse er nesten identiske i kode?
Vi har jobbet i årevis med å prøve å aktivere kildekoden din.
Jeg holdt på å gi opp da jeg skjønte...
- Trinity. - ...det var aldri bare deg.
Alene er ingen av dere av noen spesiell verdi.
Som syrer og baser er dere farlig når de blandes sammen.
Hver sim der dere to knyttet sammen...
La oss bare si at dårlige ting skjedde.
Neo!
Men, så lenge jeg klarte å holde deg nær, men ikke for nær,
oppdaget jeg noe utrolig.
Så, min forgjenger elsket presisjon.
hans Matrix var alle masete fakta og ligninger. Han hatet menneskesinnet.
Så han gadd aldri å innse at du ikke bryr deg om fakta. Alt handler om fiksjon.
Den eneste verden som betyr noe er den her inne.
Og dere tror på den sykeste dritten.
Hvorfor? Hva validerer og gjør fiksjonene deres virkelige?
Følelser.
Tillat meg.
Kush, her, er en av mine behandlere. De er overalt.
Sånn en smerte, kloning av Agenter over en kobbertopp. Langt mer effektivt bare for å mette en befolkning.
Og, bonus, svermmodus er sykt moro.
Ååå! Bra gjort.
Har du noen gang lurt på hvorfor du har mareritt?
Hvorfor din egen hjerne torturerer deg?
Det er faktisk oss som maksimerer produksjonen din.
Det fungerer sånn som dette: Å nei! Kan du stoppe kulen?
Hvis du bare kunne bevege deg raskere.
Her er tingen om følelser. De er så mye lettere å kontrollere enn fakta.
Det viser seg at i min Matrix, jo verre vi behandler deg, jo mer manipulerer vi deg,
jo mer energi produserer du. Det er helt sprøtt.
Jeg har satt produktivitetsrekorder hvert år siden jeg tok over.
Og, det beste, null motstand. Folk blir i belgene sine, lykkeligere enn griser i dritt.
Nøkkelen til det hele? Deg. Og henne.
Lengter stille etter det du ikke har, mens du gruer deg til å miste det du gjør.
For 99,9 % av rasen din er det definisjonen av virkeligheten.
Ønske og frykt, elskling.
Bare gi folket det de vil ha, ikke sant?
Hun er det eneste hjemmet du har, Thomas. Kom hjem før noe forferdelig skjer.
-Bugs! -Jeg hører ham.
Trinity!
-Du burde ikke kalle meg det. -Jeg beklager.
Jeg må gå. Men jeg kommer tilbake.
Neo! På tide å gå.
- Sentinels? - Verre.
- Generalen beordret meg til å vokte skipet. - Så du skygget oss?
Sjekk langdistanseskanningene dine. Blekksprutene finkjemmer dette området.
Han har rett.
Du kan bli her og dø, eller komme tilbake og møte en krigsrett.
Og du kaller det et valg?
Sheperd burde ha overlatt dere til Blekksprutene. Jeg er for gammel til å gå gjennom en kjedelig rettssak.
- Niobe, ikke klandre Bugs. - Hold kjeft.
Tiltal meg som general. Og ikke frarøv min eks-kaptein byrået hennes,
som hun utøvde med sitt eget spesielle merke av kortsynt dumhet.
Kortsynt?
Du bryr deg mer om å dyrke frukt enn å frigjøre sinn.
- Vi skal ikke ha dette argumentet igjen. - Det er ikke et argument. Det er fakta.
Du ga opp folk.
Jeg skal fortelle deg hva jeg skal gi opp, og det er deg!
- Sheperd, få henne ut av mitt åsyn! - General...
Våpen ned! Kujaku er en venn.
Hei venn.
Ok. Ham?
General. Takk for at du ville se meg.
Jeg tenkte om det var noen som kunne forstå dette rotet, så ville det være deg.
- Hei, Neo. - Jeg kjenner deg.
Jeg prøvde å holde øye med deg.
- Hvorfor? - Vi møttes for lenge siden.
God morgen.
- Sati. - Min Far visste at vi ville møtes igjen,
selv om han ville ha ønsket seg lykkeligere omstendigheter.
Hans utilsiktede rolle i det som skjedde med deg var hans livs største anger.
Jeg forstår ikke.
Faren min var sjefingeniør ved Anomaleum.
Hva?
Faren min designet oppstandelseskapslene der Neo og Trinity ble fengslet.
Unnskyld meg...
Visste du hva som skjedde med ham? Visste du at han og Trinity begge var i live...
og du fortalte meg det ikke?
Det var tider jeg tvilte på avgjørelsen min, Niobe. Men Io trengte deg.
Denne byen måtte bygges for ditt folk så vel som mitt.
Hvis jeg hadde fortalt deg alt, ville du hatt et veldig vanskelig valg å ta.
Mine venner,
la meg ta mine egne valg.
Hvis det var en feil, har du mine dypeste unnskyldninger.
- Hvorfor er du her nå? - Neos flukt har destabilisert Matrix.
Anomaleum henter sin strøm fra Trinity alene nå.
En sikkerhetsanordning har blitt utløst for å tilbakestille matrix tilbake til forrige versjon.
Men Analytikeren stoppet tilbakestillingen.
Han har overbevist myndighetene om at han snart vil returnere, frivillig.
Og hvorfor skulle han si det?
For hvis jeg ikke drar tilbake, dreper han Trinity.
Stilt overfor å vende tilbake til poden din eller tåle Trinitys død igjen.
- Hva ville du valgt, Neo? - Jeg vil dra tilbake.
Vel, analytikeren kjenner deg godt, men den kunnskapen har gjort ham uforsiktig.
Etter at du rømte, burde han ha akseptert tapene sine og evakuert Trinity.
Men det ville ha forhindret denne ekstraordinære muligheten som nå ligger foran oss.
For noen timer siden,
var det ingen som kunne ha overbevist meg,
om at jeg ville stå her og prøve å forklare et så vanvittig oppdrag som dette.
- Hva gjør du? - Melder meg frivillig.
Å neida. Du er den ene Kapteinen jeg beordrer om å dra.
Nå trenger du ikke å beordre meg, General, for jeg melder meg frivillig.
Jeg trenger to til.
Har det klikket for dere?
- Dere vet ikke engang hva det er. - General, vi kjenner deg.
Hvis du sier at dette er viktig, er det ingen av oss som velger å bli hjemme.
Takk skal dere ha.
Opp med nevene, og lykke til.
Trinity holdes i Anomaleum, som er i dette overføringstårnet.
Passasjene som ble brukt til å redde Neo er nå forseglet og en legion av Sentinels patruljerer tårnet.
Så usynlighet vil være det viktigste.
Så lenge vi ikke utløser alarmer, bør denne første delen av oppdraget være den enkleste.
Du mener å krysse Fetus Feltene, snike seg over et helt kraftverk,
klatring i et to kilometer langt tårn bevoktet av tusenvis av Sentinels?
- Er det den enkle delen? - Nøyaktig slik.
For alt vi trenger å gjøre er å overbevise noen som gjør dette hver dag, å ta en av oss med seg.
Femti meter under Anomaleum er et lag av fostervannsfiltre.
Skjult langs denne kanten er en liten sekskantet ventil.
Denne ventilen mater luftinntaket inn i den korpuskulære modifikatoren,
som oksygenerer biogelen som brukes i Neos pod.
Jeg forstår. Eksomorfen samler opp Neos gamle navlestreng.
Hva kan gå galt?
Når vi er inne, vil Morpheus bruke systemoperatøren til å åpne devakuatorlinjen og koble fra maceratorene.
For å koble fra Trinitys kropp, mens sinnet hennes fortsatt er koblet til matrixen,
trenger jeg en annen menneskelig hjerne for å implementere bypassen.
Og siden Neo må være med Analytikeren, er det eneste tilgjengelige sinnet som er en nær nok match,
er din.
Typisk.
Takk, Cybebe.
Må Trinity fortsatt ta den røde pillen?
Siden Kujaku og jeg overfører bevisstheten hennes til skipet, er det strengt tatt ikke nødvendig.
Men det som betyr noe er at dette er hennes valg.
Å trekke ut et forvirret eller usikkert sinn vil etter all sannsynlighet drepe henne.
Men selv om det er det hun vil, vil ikke Analytikeren bare beordre Sentinels å stoppe deg?
Det vil han.
Men hvis planen min fungerer, spiller det ingen rolle.
- Hvorfor? - For vi vil allerede være borte.
Noen som tenker så hardt på en plan, dså må det være en grunn.
Da faren min skjønte hvordan Anomaleum skulle brukes,
overførte han i skjul designene til meg.
Analytikeren oppdaget sviket hans og fikk foreldrene mine utrensket.
Jeg ville også blitt myrdet hvis det ikke var for Kujaku.
Det går ikke en dag uten at jeg sørger over dem.
Jeg har bedt for denne dagen i veldig lang tid.
Vi kommer straks på sending.
Jeg tenkte du burde vite at jeg er her på grunn av henne.
Alt jeg noen gang ønsket var å være like fryktløs som Trinity.
Men jeg så hvordan hun reagert i garasjen, og jeg...
- Du lurer på om jeg tar feil. - Hva om vi er for sent ute?
Hva om hun ikke er Trinity lenger?
Jeg trodde aldri at jeg var Den Ene.
Men det gjorde hun.
Hun trodde på meg.
Det er min tur til å tro på henne.
Det er her det blir vanskelig.
Har du noen gang gjort en slik operasjon?
Ikke ennå.
Da setter vi igang.
Velkommen hjem.
- Alt jeg vil er å snakke med henne. - Mener du Tiff?
Kom tilbake, så kan du snakke med henne så ofte du vil.
Jeg mener, kjekke Chad kan ha noe å si om det.
Hvis hun forteller meg at dette er det hun vil,
- så vinner du. - Virkelig?
Men hvis hun vil ha meg, så slipper du oss fri.
Og hvorfor skulle jeg gjøre noe så dumt som det?
Akkurat nå er jeg på et skip fullt av folk som vil koble fra meg før de lar deg ta meg tilbake.
Hvis du vil ha denne matrixen, er dette din eneste sjanse.
Men hvordan vet jeg at de ikke vil koble deg fra uansett?
På samme måte jeg vet at du vil la oss gå ut herfra.
Greit. Jeg liker tester.
Vi lar Tiff bestemme.
Der har vi det.
- Bypassen er klar. - Hva nå?
Vi venter.
Virker det ikke sprøtt å komme hele veien og forlate henne her?
- Vi må følge hennes avgjørelse. - Og hvis hun sier nei, hva skjer med Neo?
På dette tidspunktet, er det viktigste valget i Neos liv, ikke hans å ta.
Jeg så dette i drømmen min.
Hvis jeg var oraklet, kunne jeg kanskje forklare det.
Oraklet. Fra spillet ditt?
Det er ikke et spill.
Herregud.
Etter at du dro, dro jeg hjem og spilte det.
Jeg tenkte hele tiden,
hvorfor føles denne historien som et minne?
Det er en del av meg,
som føles som om jeg har ventet på deg hele livet.
Og den delen er som, "Hva i helvete tok deg så lang tid?"
Jeg har ikke noe enkelt svar.
Kanskje jeg var redd for dette.
Redd for hva som kan skje.
Redd for å skade den eneste personen jeg noen gang har elsket.
Jeg skulle ønske jeg var den du tror jeg er.
Men se på meg.
Jeg kan ikke være henne.
- Mamma! - Mamma! Kom igjen.
-Mamma! -Det er Callie.
- Er dette ekte? - Du må bli med oss.
- Kom igjen, vi må gå. - Hei. Vet ikke hva som skjer, men jeg er glad vi fant deg.
- Hun ble påkjørt av en bil! - Jeg vet, det er galskap. Hun jaget etter deg.
- De gipser armen hennes. - Legen sa at hun kommer til å bli bra.
Du må bli med oss ​​til sykehuset.
- Det er for sent. - Jeg forstår.
- Tiff, kom igjen, la oss gå. - Kom igjen.
Hva skjer?
Neo tok feil.
Tiffany.
Tiffany, du må bli med oss.
Tiffany!
Jeg skulle ønske du for helvete sluttet å kalle meg det. Jeg hater det navnet.
Jeg heter Trinity, og du bør ta hendene fra meg.
- Neo! - Trinity!
Å, faen.
Få henne ut. Få henne ut!
Oi, oi,oi,, for et rot.
Jeg eier den feilen. Burde ikke ha presset på. Kvinner pleide å være så enkle å kontrollere.
Du vet at jeg ikke kan la dere to gå fri.
Kan ikke skje.
Så jeg antar at det er deja vu igjen.
Hun dør, og alt er din feil.
Løgn, løgn og mer løgn.
Smith?
Hva har verden kommet til når du ikke engang kan stole på et program?
Hvordan...
Tom og jeg har mer til felles enn du aner.
Når han kom ut, la oss bare si...
...jeg var fri til å være meg.
- Ja! - Trinity?
- Er du klar? - Ja.
Å nei.
Ødelegg henne. Ødelegg henne!
Nei.
Stopp dem.
Tror du dette er over? Nedstengning. Iverksett sverm.
Her avsluttes vår uventede allianse.
Vet du forskjellen på oss, Tom?
Hvem som helst kunne vært deg. Mens jeg alltid har vært hvem som helst.
- Hva skjedde nå? - Hva?
Å, nei! Løp! Løp! Kom dere ut derfra!
- Hvor ille? - Alt det dårlige.
Ja, dette er dårlig.
Jeg antar ikke at du fortsatt kan fly?
Nei, det skjer ikke.
Neo! Sett deg på.
Calliope! Ta de sårede! Alle andre, vi blir hos dem!
-Hvordan har hun det? -Livstegn er gode.
Signalet hennes er sterkt, Kaptein.
Godt gjort, Kaptein.
Alt vi trenger nå er et mirakel.
Jeg hater roboter.
-Få oss ut herfra! -Jeg prøver!
Nedstengningen sporer oss. Svermer overalt. Aldri sett noe lignende.
Seq, hva er det?
Hva er galt?
Hva er du...
Han gjør roboter til bomber.
- Faen! - Lexy?
Sheperd er i trøbbel.
Plugg meg til.
Jeg kan få deg inn. Jeg vet ikke om jeg kan få deg ut.
Nei!
Hva gjør de?
Gjeter dem inn i en drapssone.
Kaptein, du må skynde deg. Hold ut, Lex.
Lexy!
Der er de!
Morfeus!
Lex.
- Bugsy. - Ja for faen!
- Seq, hvor er Neo? - Det er ille. De er innesperret.
På vei mot et tak.
Nodalflimmer er kritisk. Hun vil dø om vi ikke trekker henne ut.
Det er så nydelig.
Jeg husker dette.
Jeg husker oss.
Drømmen min endte her.
Vi kan ikke gå tilbake.
Vi skal ikke.
Klarer de hoppet?
Jeg gjør ikke dette. Gjør du dette?
Ha det.
- Så dramatisk. - "Tiffany"?
Det var en privat spøk. En fornøyelse, det er alt.
En fornøyelse?
Litt sånn som det?
Greit. Au!
Hvis du hatet navnet så mye, hvorfor adlød du som en god liten tispe så lenge?
Ja. ba definitivt om det.
Kan du ikke kontrollere henne?
Det var for å bruke barn.
- Vi har noen spørsmål. - Du prøvde å aktivere sikkerhetsanordningen.
Dressene prøvde. Selvfølgelig, uten kontroll over kildekoden din,
- Jeg visste at det var umulig. - Så hvorfor har ikke Dressene utrensket deg?
Fordi jeg kjenner systemet.
Jeg kjenner mennesker.
Og jeg kjenner dere.
Akkurat nå føler dere det bra med det dere har gjort. Det burde dere. Det var en seier. Bravo.
Hva nå?
Har dere kommet hit for å forhandle en slags avtale?
Dere tror dere har alle kortene, fordi dere kan gjøre hva dere vil i denne verden.
Jeg sier, gå for det. Lag den på nytt. Slå dere selv ut.
Mal himmelen med regnbuer. Men her er greia:
Sauene skal ingen steder. De liker min verden.
De ønsker ikke denne sentimentaliteten. De ønsker ikke frihet eller myndiggjøring.
De ønsker å bli kontrollert. De ønsker trygghet.
Og det betyr dere to, tilbake i kapslene, bevisstløse og alene, akkurat som dem.
- Vi er ikke her for å forhandle om noe. - Vi var på vei til å gjenskape din verden.
Endre noen ting.
Jeg liker litt "mal himmelen med regnbuer"-ideen.
Bare minn folk på hva et fritt sinn kan gjøre.
- Jeg glemte. Det er lett å glemme. - Han gjør det enkelt.
- Det gjør han. - Noe han burde tenke på.
Før vi kom i gang bestemte vi oss for å stikke innom for å si takk.
Du ga oss noe vi aldri trodde vi kunne få.
Og hva er det?
En ny sjanse.
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
Se virkeligheten, folkens. Filmer er døde. Spill er døde.
Fortellinger? Døde.
Media er ikke annet enn neuro-trigger respons og viral kondisjonering.
Vent, hva snakker dere om?
Kattevideoer.
Det vi trenger er en serie videoer som vi kaller «The Catrix».