‫- וסט זילנד, 1985 -‬
‫"איש הערמונים‬ ‫תיכנס‬
‫איש הערמונים‬ ‫תיכנס‬
‫יש לך ערמונים‬ ‫בשבילי היום?‬
‫תודה רבה"‬
‫אל תדקור אותו. תנסה לקדוח כמו אסטריד.‬
‫תנסה שוב.‬
‫כמה צריך?‬
‫אפשר לעשות משפחה גדולה, ולסדר אותם במעגל.‬
‫רוזה?‬
‫יש לך דקה?‬
‫אנחנו…‬
‫חשבנו שהתאומים יישארו פה.‬
‫טוקה ואסטריד עברו תקופה קשה.‬ ‫הם צריכים בית טוב.‬
‫אבא ואני חשבנו‬ ‫שהבית שלנו יכול להיות גם שלהם.‬
‫לתמיד?‬ ‫-כן.‬
‫אם זה בסדר, מתוקה.‬
‫כן.‬
‫את בטוחה?‬
‫כן.‬
‫בואי, רוזה, נספר להם את החדשות הטובות.‬
‫לפני שלושה ימים, משטרת קופנהגן‬ ‫איתרה את שני הרוצחים‬
‫בזירה שנראתה כזירת רצח והתאבדות.‬
‫השוטרים לא מצאו ראיות‬ ‫שעשויות לקשור את הרוצחים‬
‫לרציחתה של בתה של רוזה הארטונג בסתיו שעבר.‬
‫התיק פוענח, והוא ייסגר‬ ‫אחרי שיימסר תדרוך לעיתונות אחרי הצהריים.‬
‫השרה לשירותים חברתיים, רוזה הארטונג…‬
‫פוגל פה.‬
‫את רוצה שהוא ילך?‬
‫אני באה.‬
‫דיברנו על לפנות את החדר של קריסטינה.‬
‫אני חושב…‬ ‫-נעשה את זה היום.‬
‫בוא נלך. אני כבר בא.‬
‫אני לא רוצה. אני ארכב על האופניים.‬
‫לא. הסכמנו שאני אסיע אותך…‬
‫לא, מספיק.‬
‫ואתה יודע למה.‬
‫אני אהיה עם ויקטור ועם תור.‬ ‫לא יקרה שום דבר.‬
‫היא תצא עוד מעט.‬
‫אני אחכה.‬
‫אפשר לדבר אחר כך?‬
‫לא ממש. ראשת הממשלה‬ ‫רוצה פגישה מקוונת איתך.‬
‫העמדה שלנו נחלשה, כי תמכת בסטין.‬
‫אז…‬
‫צריך לחשוב על משהו.‬
‫היה לי חלום מוזר.‬
‫בסדר.‬
‫אני…‬
‫אני חושבת שזה היה חלום, אבל אני לא בטוחה.‬
‫אולי זה לא היה משהו חשוב.‬
‫אבל הפגישה כן חשובה.‬
‫אנחנו נעבור את זה. כמו תמיד.‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- יום שישי, 23 באוקטובר -‬
‫אני נוסע אחרי הצהריים‬ ‫להשתלמות טכנית ביוטלנד.‬
‫אחר כך יש לי כמה שבועות חופש.‬
‫יהיה נחמד להירגע קצת, נכון?‬
‫כן.‬
‫חבל שהס איבד את זה פתאום.‬
‫הוא חזר להאג?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫ניסיתי להתקשר אליו, אבל הוא לא עונה.‬
‫הבנתי.‬
‫אבל הסתדרתם מצוין.‬
‫אבל הוא מתלונן יותר מדי,‬ ‫והתיאוריות שלו לא מבוססות.‬
‫את לא חושבת?‬
‫דווקא היו לו סיבות להתלונן.‬
‫לא היו סימנים לזה שסקנס והנהג התעניינו‬
‫בנשים שנרצחו,‬ ‫למרות שמצאנו חלקי גופות במקרר.‬
‫יכול להיות שהם נשתלו שם.‬
‫גם לא מצאנו שם ערמונים‬ ‫עם טביעות אצבעות של קריסטינה.‬
‫את חושבת שנילנדר מיהר לסגור את התיק.‬
‫אנחנו לא יודעים בוודאות‬
‫אם סקנס והנהג שתלו את הערמונים בזירות.‬
‫חכי שאצא לחופשה‬ ‫לפני שאת פותחת את התיק מחדש.‬
‫מה קרה?‬
‫אלה…‬
‫אלה הבת שלי וחברה שלה.‬ ‫-כן?‬
‫הבנתי.‬ ‫-זה מסובך.‬
‫היא ישנה אצל סבא שלה.‬
‫היי.‬
‫היי, מתוקה.‬
‫היי. שלום לכן.‬
‫כיף לראות אותך.‬
‫היי, פיונה.‬ ‫-היי.‬
‫אתן נראות ממש מפחידות.‬
‫פיונה ואני נדבר מול כולם.‬
‫אני יודעת, ואני אהיה שם.‬ ‫אני לא יכולה לחכות. ואני אביא דלעת.‬
‫את רוצה ללכת אחר כך הביתה?‬
‫זה היום האחרון שלי בעבודה.‬
‫מי אתה?‬
‫אני סימון.‬ ‫-כן, סימון. אנחנו עובדים ביחד.‬
‫עבדנו. אמא שלך עוברת לעבודה אחרת.‬
‫ככה יהיה לנו יותר זמן ביחד.‬
‫לאן אתן הולכות?‬
‫למסיבת ליל כל הקדושים.‬ ‫-הבנתי. אתן לא פוחדות?‬
‫אתן יודעות מה יקרה?‬
‫אתן תעירו את המתים מקבריהם,‬ ‫והם יקומו ויאכלו אתכן לארוחת ערב,‬
‫עם פנקייקים וריבה.‬
‫טוב. תג כניסה למשרד…‬
‫למכון הכושר ו…‬
‫מפתח ללוקר.‬ ‫-תבואי לתדריך העיתונאים?‬
‫לא.‬ ‫-המפתחות של הרכב?‬
‫אנחנו נודיע שבנדיקטה סקנס‬ ‫ויקוב רסולי הם הרוצחים.‬
‫בסדר.‬
‫תודה על הכול.‬ ‫-תודה לך.‬
‫היומיים האחרונים לא היו קלים,‬ ‫אבל בסוף הצלחת לסדר הכול.‬
‫בהצלחה עם החנונים והמחשבים.‬
‫תודה.‬
‫חוקרת מקרי המוות שואלת‬ ‫אם אתה צריך עוד נתונים לפני התדריך.‬
‫כן, בבקשה.‬ ‫-בסדר.‬
‫בהצלחה.‬
‫תולין?‬ ‫-כן.‬
‫שלחתי את התמונות שאת והס ביקשתם.‬
‫תמונות?‬ ‫-כן.‬
‫יש רשימה מסודרת באימייל.‬ ‫-איזה תמונות?‬
‫ביקשתם רשימה של הפשעים‬ ‫שלינוס בקר התעניין בהם.‬
‫סליחה, לא אמרתי לך,‬ ‫אבל זה היה היום האחרון שלי.‬
‫אז תודה, אני חייבת לך טובה.‬ ‫-לפחות אחת.‬
‫תני לי לעזור.‬ ‫-תודה.‬
‫אז…‬
‫בהצלחה.‬ ‫-תודה, אבילדגרד. להתראות.‬
‫להתראות.‬
‫- נעצר האנס הנריק האוגה‬ ‫שהיה מבוקש בגין אלימות ופדופיליה -‬
‫יפה. הסתדרת מצוין כשכבר התחלת.‬
‫היה לי קצת זמן פנוי.‬
‫אני צריך לחתום עכשיו?‬ ‫-המסמכים לא אצלי.‬
‫אתה יכול להדפיס אותם?‬ ‫אני רוצה למכור כבר את הדירה.‬
‫כן, אבל קודם נצטרך הסכם תיווך.‬
‫אני אשלח אותו ברגע שאקבל אותו מריזוואן.‬
‫הטלפון שלך מצלצל.‬
‫שיצלצל.‬
‫הטלפון של מארק הס.‬
‫רק רגע, הבוס הגיע.‬
‫הס.‬ ‫-היי, זאת אני.‬
‫יש לי חדשות טובות.‬
‫מצאו את האוגה. הוא נעצר.‬
‫אני יודע.‬ ‫-הבנתי.‬
‫אני…‬
‫אני עוזב היום, ודיברתי עכשיו עם אבילדגרד.‬
‫הוא אמר לי שתפסו אותו בתחנת דלק.‬
‫אז הכול הסתדר עם העבודה שלך?‬
‫כן.‬ ‫-אתה חוזר להאג?‬
‫אני טס לבוקרשט. מחכה לי שם תיק, אז…‬
‫אז למה לא.‬
‫בסדר. זה גם היום האחרון שלי, אז…‬
‫נכון. מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫אבל…‬
‫טוב, תשמור על עצמך, בסדר? ביי.‬
‫תמסרי דרישת שלום ללי.‬
‫ואם מישהו יבקש את הכתובת שלך?‬
‫אף אחד לא יבקש.‬
‫- רוזה הארטונג חוזרת‬ ‫לתפקיד השרה לשירותים חברתיים -‬
‫מצאתם אותם? את הרוצחים של הנשים ההן?‬
‫כן.‬ ‫-הבן שלי חושב שאתה גיבור.‬
‫אני לא גיבור. יותר סביר שאני מכשול.‬
‫לשדה התעופה, בבקשה.‬
‫תודה על העזרה.‬
‫וואו, גילפנו המון דלועים.‬
‫היי!‬ ‫-היי, נאיה.‬
‫היי, ברוכה הבאה.‬ ‫-תודה.‬
‫היי!‬ ‫-היי.‬
‫היי, סליחה ש…‬ ‫-בואי לא נדבר על זה יותר.‬
‫איך היה היום האחרון?‬ ‫-היה טוב. כן.‬
‫אוי ואבוי! את ממש מפחידה.‬
‫הכנת את זה בשבילי? איזה יופי!‬
‫תודה!‬
‫חכי שתראי מה הבאתי בשבילך ובשביל פיונה.‬
‫דלועים.‬
‫למה לא גילפת אותן כמו כולם?‬
‫חשבתי שנעשה את זה פה.‬
‫אף אחד לא ישים לב. במקום זה נעזור לנקות.‬
‫תיכנסי. היא חיכתה לזה.‬
‫הנוסעים בטיסה SK224 לבוקרשט‬ ‫מתבקשים להגיע לשער B12.‬
‫לא קיבלתי את הכרטיס.‬ ‫אתה יכול לשלוח אותו שוב?‬
‫בטח. אני אשלח לאימייל של העבודה.‬
‫כן, בסדר. תודה.‬
‫דרך אגב, אני מצטער על בוקרשט.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫בוקרשט זה… בסדר. נתראה שם.‬
‫צ'או.‬
‫- לינוס בקר, מועדפים -‬
‫- האמא -‬
‫בשנת 2008, גודלו בדנמרק 400,000 דלועים.‬
‫כיום, מספרן גדול מ-800,000,‬ ‫כך שליל כל הקדושים יישאר פה לנצח.‬
‫תודה, לי.‬
‫הבנות הכינו עבורנו מעדן סתווי.‬
‫אפינו… ערמונים!‬ ‫-כן.‬
‫בואו, תאכלו קצת, בבקשה.‬
‫לי ופיונה יספרו לכם‬ ‫כל מה שהן למדו על ערמונים.‬
‫- הבת -‬
‫- הבן -‬
‫- מול הקיר -‬
‫- מנעול פרוץ -‬
‫- מריוס ל' -‬
‫הודעה לנוסעים בטיסת SAS SK224 לבוקרשט.‬
‫ניתן לעלות למטוס.‬
‫הודעה לנוסעים בטיסת SAS SK224 לבוקרשט.‬ ‫ניתן לעלות למטוס.‬
‫אנחנו מוכנים לעלייה למטוס.‬
‫מה עוד צריך לזכור?‬
‫לבחור את הסוג הנכון‬ ‫של ערמונים. צריך ערמונים מתוקים.‬
‫כן.‬
‫תודה רבה.‬
‫אין שני ערמונים זהים. יש המון סוגים שונים.‬
‫הם גדלים בכל מיני מקומות, וגם נראים אחרת.‬
‫ציפור קטנה לחשה לי…‬ ‫-סליחה.‬
‫כשאת אומרת שיש כל מיני סוגים,‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫יש שני מינים שונים.‬
‫ערמונים מתוקים וערמונית הסוסים.‬ ‫לכל מין יש תתי מינים.‬
‫כל אחד מהם נראה אחרת,‬ ‫תלוי במקום שבו הוא גדל.‬
‫תודה.‬
‫לי, את יכולה לבוא איתי?‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אל תגיד עכשיו שום דבר.‬
‫הגיע הזמן שתחליטי‬ ‫אם את רוצה להיות פה או לא.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-תחשבי על הרגשות של לי!‬
‫אני חושבת על הרגשות שלה כל הזמן.‬
‫אני כל הזמן חושבת על זה שהיא כועסת.‬
‫אני חושבת שהכול באשמתי, שאני אמא גרועה,‬
‫כי היא מעדיפה לגור במקום אחר ולא איתי.‬
‫היי, לי.‬ ‫-היי, מתוקה.‬
‫בואי הנה.‬
‫תקשיבי.‬
‫אני גאה בך מאוד.‬
‫אני מתגעגעת אלייך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫אני צריכה לסיים משהו בעבודה,‬
‫אבל את הדבר הכי טוב שיש לי.‬
‫הכי טוב.‬
‫זה בקשר למקרה הרצח‬
‫שבקר הסתכל בו הכי הרבה פעמים‬ ‫אחרי שהוא פרץ לקבצים.‬
‫אני לא רואה את התיק,‬ ‫רק את התמונות, ואני צריך לקרוא את התיק.‬
‫אין מידע על הפשע בארכיון, יש רק תמונות.‬
‫אבל אני רואה שזה תיק מ-1987, מהאי מון.‬
‫אז בתיק לא כתוב מי היה הרוצח‬ ‫או מי גר בבית הזה?‬
‫עד כמה שאני רואה, לא.‬
‫החוקר בתיק היה ג'ון ברינק ממשטרת מון.‬
‫את יכולה לחזור על השם, בבקשה?‬ ‫-ג'ון ברינק.‬
‫מה הכתובת?‬
‫ודברו טורב 12, סטג.‬
‫מספר 12?‬ ‫-כן, 12.‬
‫יופי. עוד משהו. תולין ראתה את זה?‬
‫לא נראה לי. היום היה היום האחרון שלה, ‬ ‫הראש שלה היה במקום אחר.‬
‫כן.‬
‫טוב. תודה.‬
‫את כבר כמעט מוכנה?‬
‫היא כבר מגיעה.‬
‫הכנתי כמה משפטים למקרה שתיתקעי.‬
‫תזכרי על מה דיברנו. לחזור לתלם.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫הבנתי.‬ ‫-מעולה. יופי. היא פה.‬
‫היי, רוזה. טוב לראות אותך.‬ ‫-היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב, החזרה לעבודה‬ ‫לא הייתה בדיוק כמו שחשבתי.‬
‫אבל עכשיו…‬
‫הגיע הזמן לחשוב על העתיד ולהמשיך הלאה.‬
‫תגידי לי אם אני יכולה לעזור.‬ ‫כולנו רוצים לעזור לך.‬
‫תודה.‬
‫אני אשאר בבית כמה ימים, ואחר כך אהיה בסדר.‬
‫גם אנחנו דיברנו, ואני מסכימה איתך לגמרי.‬
‫לדעתי, זה רעיון טוב שתיקחי הפסקה.‬
‫סיכמתי עם פוגל שאהיה בחופש עד יום שני.‬
‫אנחנו מציעות שתישארי בבית שלושה חודשים.‬
‫ככה תהיה לשתינו הזדמנות לחשוב…‬
‫טוב, להרהר.‬
‫מה עם המשא והמתן בין השרים?‬
‫כל ענייני התקציב‬ ‫שדיברנו עליהם. זה לא יסתדר.‬
‫אל תדאגי. נמצא פתרון מוצלח.‬
‫כמו שאמרתי, הכי חשוב…‬
‫אז את משתמשת בי‬ ‫כדי לעורר הזדהות ולקבל קולות,‬
‫אבל אם אני קצת קשה,‬ ‫אז זורקים אותי הביתה? זה מדויק?‬
‫לא, אני מצטערת.‬
‫אני מבטיחה ש…‬
‫זה בסדר, רוזה.‬
‫יש לי עוד פגישה בעוד דקה.‬
‫אני צריכה לדעת אם יש לנו תוכנית.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫יופי. תבקשי מפוגל שיעבור פה אחר כך.‬
‫נסכם את הפרטים ונחשוב מה להגיד לתקשורת.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫אני אלך לשם ואסדר הכול.‬
‫בעוד שלושה חודשים‬ ‫תהיי הרבה יותר חזקה, רוזה.‬
‫אולי כדאי שתמצאו זמן לדבר.‬
‫תגידי לי אם את צריכה עזרה.‬
‫נתחיל?‬
‫עם החדר של קריסטינה.‬ ‫-כן.‬
‫אני אשכור עגלה בתחנת הדלק.‬
‫לא, כבר דאגתי לזה.‬
‫בסדר.‬
‫אני אקפוץ להביא…‬
‫שקיות אשפה מתחנת הדלק.‬
‫- נעדרת -‬
‫סטין?‬
‫יש פה מישהו?‬
‫זה בסדר.‬
‫אתה צריך להתאמן.‬
‫את מלחיצה אותי.‬
‫פוגל אמר שהסכמת להישאר קצת בבית.‬
‫את חייבת לעזור לי לבדוק משהו.‬
‫יש לנו גישה לרשומות של רשויות הרווחה‬ ‫בנוגע להרחקת ילדים ומשפחות אומנה.‬
‫בטח, אבל…‬
‫רוזה?‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫בדיוק סידרתי הכול עם ראשת הממשלה.‬
‫אני אסביר לך אחר כך.‬ ‫-בואי נצא. את לא אמורה להיות פה.‬
‫פרדריק, אתה לא מבין.‬ ‫-אני דווקא מבין, רוזה.‬
‫הקריירה שלך נהרסה.‬ ‫אני עושה הכול כדי להציל אותה.‬
‫יש לי תחושה שאת מנסה‬ ‫להרוס לנו בכל דרך אפשרית.‬
‫"לנו"?‬
‫בזכות הכישורים שלך‬ ‫והאהדה שאת מקבלת מהבוחרים…‬
‫נוכל ללכת עד הסוף.‬
‫נוכל ללכת עד הסוף ביחד.‬ ‫-זוז הצדה.‬
‫גנץ? גנץ.‬
‫לא עכשיו. אני נוסע ליוטלנד,‬ ‫ואני צריך לסיים פה משהו.‬
‫זה חשוב. ניסיתי להתקשר אליך.‬ ‫-כדי לדבר על בקר?‬
‫לא. הערמונים שהיו ליד הגופות,‬ ‫עם טביעות האצבע של קריסטינה הארטונג,‬
‫אלה ערמונים מהסוג שגדל בגינה שלהם?‬
‫כן, ערמונית הסוסים. כבר אישרנו את זה.‬
‫מכאן הסקנו שהם כנראה מהדוכן‬ ‫שהיה לקריסטינה הארטונג ברחוב.‬
‫אבל הם מאותו תת מין?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אמור להיות דו"ח עם מידע על הערמונים.‬
‫סביר להניח.‬
‫קיבלנו דו"ח מבוטנאי יערות‬ ‫מהפקולטה למדע בקופנהגן.‬
‫אתה יכול למצוא אותו?‬
‫בשבילך, הכול.‬
‫רק רגע.‬
‫בסדר. הערמונים שנמצאו‬ ‫בגינה של הארטונג הם ממין‬
‫אאסקולוס היפוקסטנום.‬
‫תת המין שנמצא בזירה הראשונה,‬ ‫ליד לאורה קר, היה‬
‫אאסקולוס היפוקסטנום נובום.‬
‫"נובום"? תראה לי.‬ ‫-הנה.‬
‫לא הבנתי. זה לא הגיוני.‬
‫זה תת מין אחר.‬
‫אז…‬ ‫-מה עם שאר אנשי הערמונים?‬
‫אנה סייר-לסן.‬
‫ג'סי קויום.‬
‫אאסקולוס היפוקסטנום נובום. א-הא!‬
‫בסדר.‬
‫זה משנה משהו?‬
‫זה אומר שאנשי הערמונים שמצאנו בזירות‬
‫לא היו של קריסטינה הארטונג.‬
‫ואולי כן. אולי היא השתמשה‬ ‫בערמונים אחרים, לא מהבית שלה.‬
‫תדברי עם נילנדר ביום שני.‬
‫אתה יודע שנילנדר חושב שהתיק סגור.‬
‫אני נוסע ליוטלנד!‬ ‫-זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫אני עסוק, אני לא יכול עכשיו.‬
‫יופי. אז אני אמצא מישהו אחר‬ ‫שיגיד לי איפה הם גדלים.‬
‫זה אומר שקריסטינה יכולה להיות בחיים.‬
‫תעצרי. חכי…‬
‫תגידי לי מה את מציעה לעשות.‬
‫משטרת האי מון. איך אפשר לעזור?‬
‫זה שוב מארק הס. ברינק?‬
‫לא, הוא עדיין בפגישה.‬ ‫תצטרך להתקשר שוב ביום שני.‬
‫- משטרה -‬
‫תפתחו את הדלת, בבקשה.‬
‫הס. התקשרתי עכשיו.‬
‫אין בעד מה. ותחזור אלינו, בבקשה.‬ ‫תן לי שנייה.‬
‫כן?‬ ‫-אני צריך לדבר עם ג'ון ברינק.‬
‫הוא עדיין בפגישה.‬
‫תגיד לו בבקשה שזה חשוב.‬
‫ברינק כבר הלך הביתה. אפשר לשאול במה מדובר?‬
‫בקשר לתיק מפעם.‬
‫אם הוא מפעם, זה בטח יכול לחכות ליום שני.‬
‫אם לא, אריק יכול לעזור לך. להתראות.‬
‫סוף שבוע טוב, ברינק.‬
‫היי! אני מחפש רוצח.‬
‫יופי.‬
‫אני חושב שפגשת אותו ב-1987,‬ ‫כשאחד מעמיתיך נהרג.‬
‫כן.‬
‫הבוס שלנו, מריוס לרסן, התקשר לתחנה.‬
‫הוא נסע לחווה, כי כמה פרות ברחו.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫אני לא אשכח את היום הארור הזה.‬
‫בדיוק חגגתי 29. עוד הייתי קצת חדש.‬
‫הגענו לחווה של אורום כדי לסייע למריוס.‬
‫אורום?‬
‫כן, זה היה שם המשפחה‬ ‫של האבא. זה שהחווה הייתה שלו.‬
‫כנראה שלא כל כך הלך לו.‬
‫אולי בגלל זה אשתו החליטה‬ ‫שהם צריכים לקחת ילדי אומנה.‬
‫הם קיבלו כסף עבור כל ילד.‬
‫כולם ידעו שאורום ואשתו‬ ‫לא היו הכי טובים עם ילדים, אבל…‬
‫בחווה היו הרבה אוויר צח, שדות ופרות,‬
‫אז הנחנו שהחיים של הילדים יהיו יותר טובים‬
‫מאשר במקום שממנו הם באו.‬
‫מי שני הצעירים?‬
‫הילדים המתבגרים של אורום.‬
‫מצאנו את הגופה של האישה באמבטיה.‬
‫ואת מריוס מצאתי במרתף.‬
‫הוא היה עדיין חם.‬
‫והרוצח?‬
‫חשבנו שאורום ברח,‬ ‫אבל אז מצאנו את הגופה שלו במחצבה.‬
‫היא מאחורי החווה.‬ ‫הוא ירה בעצמו עם רובה הציד שלו.‬
‫איך אתה יודע שהוא היה הרוצח?‬
‫שני הילדים המתבגרים והחזיר נורו באותו נשק.‬
‫הנחנו שהוא נכנע‬
‫לרגשות האשמה.‬
‫אשמה על מה?‬
‫על…‬
‫מה שהם עשו.‬
‫מה שהם עשו לילדי האומנה.‬
‫התאומים.‬
‫מצאנו אותם במרתף.‬
‫ילד וילדה.‬
‫שמעתי עליהם קודם.‬
‫הם היו בכיתה של הבת של אחותי.‬
‫אבל אף אחד לא ידע שהם חיים בצינוק.‬
‫ואז מצאנו את הארון עם קלטות הוידאו…‬
‫עם מה שהם עשו.‬
‫איזה ילדים מסכנים.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אפשר לשמוע בבירור שאח שלה צועק לאמא‬
‫שתעצור את מה שקורה, אבל…‬
‫היא לא עצרה אותו?‬
‫היא זאת שצילמה.‬
‫ואז…‬
‫הם נעלו את הילד בחדר,‬ ‫וביקשו ממנו להכין אנשי ערמונים.‬
‫וזה מה שהוא עשה.‬
‫כל פעם.‬
‫המרתף היה מלא באנשי הערמונים הארורים האלה.‬
‫למה אין תמונות של הילד?‬
‫אין?‬
‫לא.‬
‫אני לא מבין.‬
‫אני צריך לדעת כל מה שאתה יודע על הילד הזה.‬
‫בטח.‬ ‫-איך קראו לו?‬
‫טוקה. אחותו הייתה אסטריד.‬ ‫שם המשפחה שלהם היה ברינג.‬
‫טוקה ואסטריד ברינג.‬
‫אתה יודע איפה הם עכשיו?‬ ‫אני צריך לדבר איתם.‬
‫אבל…‬
‫זה קרה לפני יותר משלושים שנה.‬
‫למה לחפור בעבר?‬
‫כי אני לא חושב שאורום רצח את הבוס שלך.‬
‫וגם לא את המשפחה שלו, לצורך העניין.‬
‫הילד?‬
‫לא יכול להיות שאתה רציני.‬
‫הוא היה בסך הכול בן 11 או 12.‬
‫אין סיכוי שהתיק לא פה.‬
‫משפחת האומנה הייתה‬ ‫משפחת פיטרסן, מקירקווי 35 באודשרד.‬
‫האבא נקרא פול, והאמא קירסטן.‬
‫הם לקחו שני ילדי אומנה, תאומים.‬
‫אבל…‬
‫אני צריכה פרטים מדויקים.‬ ‫יש לך את מספר הביטוח הלאומי?‬
‫משהו שאוכל לחפש במערכת?‬
‫הייתה להם עוד ילדת אומנה. 261276-8122.‬
‫זה מספר הביטוח הלאומי שלך.‬ ‫-תקלידי אותו.‬
‫היה שם ילד שהיה עם אחותו.‬
‫אין לך שם או משהו שאני אוכל…‬
‫הם היו שם רק כמה חודשים.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫אולי זה. 1985.‬
‫אסטריד ברינג ואחיה התאום.‬
‫- טוקה -‬
‫טוקה.‬
‫הם היו שם חודשיים, ואז הועברו למקום אחר.‬
‫לאן הם עברו?‬
‫מה קרה להם? ‬
‫תני לי לחפש.‬
‫אני חייבת ליצור איתם קשר.‬
‫מה קורה פה?‬
‫רוזה, אני צריכה לעשות משהו?‬
‫- …ענישה, נעילה בחדר במשך ימים, -‬
‫- הזנחה, התעללות מינית… -‬
‫רוזה, אני מצטער,‬ ‫מנכ"ל משרד ראשת הממשלה רוצה לדבר איתך.‬
‫- בואי הלילה אם את רוצה לדעת -‬
‫- מה קרה לבת שלך -‬
‫- לאן? -‬
‫הם נמצאו נטושים בכניסה לבית החולים הלאומי.‬
‫יש כמה הערות בקשר לאסטריד ברינג.‬ ‫ניסיונות התאבדות והתמכרות לסמים.‬
‫היא השתחררה מאשפוז‬ ‫בבית חולים פסיכיאטרי לפני יותר משנה.‬
‫אין בתיק שלה כתובת.‬
‫והילד?‬
‫טוקה ברינג. מוזר מאוד. אין לנו כלום עליו.‬
‫לא הייתה לו כתובת מאז גיל 18.‬
‫מה קורה פה, הס?‬
‫אבילדגרד, אתה בא?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יכול לעזור לך יותר.‬ ‫יש לנו תדריך לעיתונאים…‬
‫בסדר. תן לי את השמות‬ ‫של המשפחות האחרות שקיבלו אותם.‬
‫אולי אחת מהמשפחות עדיין בקשר איתם.‬
‫בסדר.‬
‫המשפחה הראשונה דחתה אותם אחרי חודשיים.‬
‫אחר כך הם נשלחו לחוות הערמונים.‬
‫ואז…‬ ‫-למה המשפחה דחתה אותם?‬
‫לא כתוב פה.‬
‫אני חייב ללכת.‬
‫כן, בסדר. תן לי את השם של המשפחה הראשונה.‬
‫פיטרסן.‬
‫פול וקירסטן פיטרסן.‬ ‫כבר הייתה להם בת מאומצת בשם רוזה.‬
‫רוזה?‬
‫יכול להיות…?‬
‫טוב, תתקשר לרוזה הארטונג‬ ‫ותשאל אותה אם שם הנעורים שלה הוא פיטרסן,‬
‫ואם היא גרה פעם עם תאומים.‬
‫כן, אני אטפל בזה.‬
‫לא מצאנו כלום על טוקה ברינג. מצטער.‬
‫מה עם האחיינית שלך?‬ ‫אמרת שהם היו באותה כיתה.‬
‫כן.‬
‫אני אשאל את אחותי.‬
‫לא, אני לא יודע איפה היא.‬
‫תנסה בנייד שלה.‬
‫אז תנסה במשרד.‬
‫כן?‬
‫שלום.‬
‫סליחה על ההטרדה.‬
‫שמי סטין הארטונג.‬
‫וזאת הבת שלי.‬
‫היא נעלמה בשנה שעברה.‬
‫- ראיתם אותה? -‬
‫אולי ראית משהו…‬
‫משהו?‬
‫היא הייתה בדרך ממגרש הספורט הביתה.‬
‫היא לבשה מעיל רוח אדום ומכנסי ג'ינס.‬
‫כן.‬
‫כמו בתמונה.‬
‫כן.‬
‫חכה רגע.‬
‫ראיתי אותך פעם.‬
‫איפה ראיתי אותך?‬
‫גם אני ראיתי אותך פעם.‬
‫צלצלת בדלת שלי אתמול, ושאלת את אותן שאלות.‬
‫אני מצטער מאוד.‬
‫אולי כדאי שפשוט תלך הביתה.‬
‫הביתה?‬ ‫-כן.‬
‫נראה לך שהייתי עומד פה‬
‫אם הייתי מסוגל להיות במקום אחר?‬
‫נראה לך?‬
‫אני מצטער מאוד. זאת לא אשמתך. סליחה.‬
‫אולי אני אסיע אותך הביתה?‬
‫אני אביא את המפתחות.‬
‫רוזה?‬
‫אבא? אבא?‬
‫היי, מתוק. שלום.‬
‫איפה אמא?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫ניסיתי להתקשר אליה כל היום. המכונית לא פה.‬
‫מה זה?‬
‫מצאתי את זה בסלון.‬ ‫הדלת של הבית הייתה פתוחה.‬
‫משהו לא בסדר, אבא?‬
‫- סטין -‬
‫את יכולה לצאת לשחק, מתוקה.‬
‫מה קרה, מותק?‬
‫טוקה פשוט…‬
‫מה טוקה עשה?‬
‫את צריכה לספר לי אם משהו לא בסדר.‬
‫הוא עשה לך משהו?‬
‫בסדר. מה הוא עשה?‬
‫את בטוחה שכל מה שאמרת לי נכון?‬
‫מתוקה, חשוב מאוד שלא תשקרי לי עכשיו.‬
‫בואי הנה, מתוקה.‬
‫אני רוצה שתדעו‬ ‫שאנחנו מבינים את ההחלטה שקיבלתם.‬
‫תודה.‬ ‫-איך הבת שלכם מרגישה?‬
‫בסדר, בהתחשב במצב.‬
‫איזה מזל.‬
‫את יודעת לאן הם יועברו?‬ ‫-לאי מון, נדמה לי.‬
‫הם יהיו בסדר.‬
‫תודה על העזרה.‬
‫- מספר חסוי: תכבי את הטלפון ותיפטרי ממנו -‬
‫- כיבוי -‬
‫אולי יש לה רשימת קשר של הכיתה שלה?‬
‫יוהנה, בואי כבר.‬
‫אין לנו את כל היום.‬ ‫-אני באה, אני באה.‬
‫הייתי צריכה לכבות את התנור.‬ ‫הילדים והנכדים באים אלינו.‬
‫זאת הפעם הראשונה שהנכדים ילכו‬ ‫ל"טריק אור טוויט" או איך שלא קוראים לזה.‬
‫רוצים עוגה?‬
‫לא, תודה.‬
‫אז הבת שלך הייתה בכיתה‬ ‫של טוקה ואסטריד ברינג?‬
‫כן, הבת שלי, איבן.‬
‫סיפור נורא. הם ממש השפיעו על כל הילדים.‬
‫איבן גרה עכשיו בנורווגיה ועובדת במלון.‬
‫רק הבנים והילדים שלהם יבואו.‬
‫כן. ג'ון אמר שהייתה להם‬ ‫פגישת מחזור לפני כמה שנים.‬
‫כן. יוהנה, אנחנו צריכים רשימה‬ ‫של הילדים מהכיתה של איבן,‬
‫ואת פרטי הקשר שלהם.‬ ‫-רגע,‬
‫אני בטוחה שיש לי רשימה כזאת,‬ ‫כי שמרנו את כל הדברים של איבן.‬
‫בואו נבדוק פה.‬ ‫-כן.‬
‫היא כאן.‬
‫היא חייבת להיות איפשהו פה.‬
‫יש פה רק מגזינים וכאלה דברים.‬
‫ברור, עכשיו אני לא מוצאת אותה.‬
‫אני מצטערת, אבל…‬
‫אולי היא אצל איבן,‬ ‫ואולי שמנו אותה בעליית הגג‬
‫או בחניה כששיפצנו.‬
‫תני לי לבדוק.‬ ‫-אל תדחוף אותי.‬
‫אמרת בטלפון שיש לך עותק של הרשימה.‬
‫עכשיו אנחנו פה, ואין לך.‬
‫באנו עד פה רק בשבילה.‬ ‫-אתם מוזמנים להישאר לארוחת ערב.‬
‫מה יש לארוחת ערב?‬
‫גלילת כתף חזיר, אבל בלי מילוי שזיפים…‬
‫את מי רואים בתמונות?‬ ‫-…עשבי תיבול מהגינה.‬
‫תראה…‬
‫את מי רואים בתמונה?‬ ‫-זאת איבן.‬
‫והכיתה שלה.‬
‫תראה, הנה טוקה. פה.‬
‫התמונה מהנשף בחטיבת הביניים.‬ ‫-לא יכול להיות.‬
‫זה הוא. אני זוכרת בבירור…‬ ‫-זה טוקה?‬
‫כן, אני זוכרת אותו בבירור.‬
‫איבן הופתעה כשהוא הגיע לנשף.‬
‫הוא עזב את בית הספר‬ ‫כמה שנים קודם, אתה מבין?‬
‫הוא היה שם רק שעה.‬
‫אף אחד לא אמר כלום.‬
‫כולם ריחמו על הילדים,‬ ‫בגלל מה שקרה אצל אורום.‬
‫"איש הערמונים‬
‫תיכנס‬ ‫יש לך ערמונים‬
‫בשבילי היום?"‬
‫צריך להתחיל.‬
‫אני לא יודעת כמה מידע אתה…‬ ‫-סליחה.‬
‫שתי שניות.‬
‫אני לא יודעת מה אתה מתכוון להגיד,‬ ‫אבל תזכיר את הפרטים שהדגשתי.‬
‫נילנדר, יש לך שיחה חשובה.‬ ‫-לא עכשיו.‬
‫יש לי מסיבת עיתונאים.‬ ‫-אתה חייב לענות.‬
‫אחרת תתחרט.‬
‫אנחנו מוכנים.‬
‫נילנדר.‬ ‫-תקשיב טוב.‬
‫הס…‬ ‫-תמצא את גנץ, ותמצא אותו עכשיו.‬
‫הבנת?‬
‫- משטרה‬ ‫סימון גנץ -‬
‫שיט!‬
‫נילנדר.‬
‫מה קורה? מצאת אותו?‬
‫לא, הוא הלך.‬
‫לאן?‬ ‫-אף אחד לא יודע.‬
‫הוא נסע עם תולין לפני כמה שעות.‬
‫עם תולין?‬ ‫-כן.‬
‫האחרים אמרו שהם היו בפגישה.‬ ‫מצאנו את הטלפון שלה בפח.‬
‫פאק! לגנץ אין מה לעשות עם תולין.‬ ‫תבדוק אם הוא נטש אותה איפשהו.‬
‫תבדקו בבית שלה. תמצאו אותה!‬
‫זה אמור להיות פה.‬ ‫-פה?‬
‫לא, כבר היינו בכל מקום במון.‬
‫הביולוג אמר שאפשר למצוא‬ ‫את הערמונים האלה בשלושה מקומות.‬
‫ובדקנו את שלושת המקומות האלה.‬
‫אני צריך להגיע ליוטלנד.‬ ‫אני אוריד אותך בתחנת הרכבת.‬
‫אפשר לחזור מהדרך השנייה?‬
‫לא, זה עיקוף גדול.‬
‫בוא ננסה.‬
‫שימי לב שאת לא שוברת אותו.‬ ‫הוא ישמש כראיה, נכון?‬
‫כן.‬
‫הנשק שלך פה.‬
‫וואו. אני ממש חייב לנעול את תא הכפפות.‬
‫סליחה שבזבזתי את זמנך.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫בכל מקרה הייתי בדרך הנה.‬
‫פחות או יותר.‬
‫היה כיף לפגוש אותה.‬
‫את הבת שלך. היא נראית נחמדה.‬ ‫-כן.‬
‫איך הייתה המסיבה?‬
‫בסדר, נראה לי.‬
‫נראה לך? לא היית שם?‬ ‫-לא, הלכתי באמצע.‬
‫אני פה.‬ ‫-את יכולה לפצות אותה.‬
‫אם את רוצה להיות אמא טובה.‬
‫אמא טובה?‬
‫מה זה בכלל "אמא טובה"?‬
‫מישהי שמבינה‬
‫שילדים הם יקרי ערך, ושצריך לטפל בהם.‬
‫כן, בדיוק כמו אבא טוב.‬
‫איפה הטלפון שלי?‬
‫הוא היה אצלי כשהיינו במשרד שלך.‬ ‫-אמהות הן משהו אחר.‬
‫בסופו של דבר, האמא‬ ‫דואגת לזה שהילדים שלה יהיו בסדר.‬
‫ממש שטויות.‬
‫האמא לא אמורה רק לדאוג שהילדים יהיו בסדר.‬
‫חלק מהתפקיד שלה הוא לעבוד ולהרוויח.‬
‫לא. בשביל הילד זה צורך בסיסי.‬
‫על האבא אפשר לוותר.‬ ‫הילד קשור לאמא שלו, נכון?‬
‫היא חייבת להיות שם בשבילו.‬ ‫אחרת היא לא עושה את העבודה שלה.‬
‫בטח, היא חייבת,‬
‫אבל אמא טובה יודעת מתי הילד שלה צריך אותה.‬
‫ואז היא תהיה שם.‬
‫בסדר.‬
‫אז מזל שיש לה גם את סבא שלה, אקסל.‬
‫איך אתה יודע שקוראים לו אקסל?‬
‫אמרת לי.‬
‫אפשר להשתמש בטלפון שלך?‬
‫אני לא יודע איפה הוא.‬
‫אתה יכול לעצור?‬ ‫-בטח.‬
‫תעצור בצד. תעצור, תעצור.‬
‫חכה.‬
‫נאיה, אנחנו ממהרים.‬
‫תביא את השקית.‬
‫בוא.‬
‫יכול להיות שזה אותו סוג!‬
‫כן.‬
‫לא רצית לחזור אל לי?‬
‫אני רק צריכה לבדוק משהו. חמש דקות.‬
‫נראה שיש פה חווה.‬ ‫-יופי.‬
‫אם את ממש רוצה.‬
‫אז נעשה את זה.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬