Були у голови відділу вбивств?
Так, вони знайшли ще одного каштанового чоловічка з відбитками Крістін.
Безглуздя якесь.
Навіщо лишати каштанового…
Не знаю. Кажуть, це таке дивне цькування.
Як Стін це сприймає?
Все буде гаразд. Ми впораємося.
Якщо захочеш поговорити, просто скажи.
Завжди готовий.
Це дуже люб'язно, Фредеріку. Дякую.
ПОШУКИ КРІСТІН ГАРТУНҐ ПРИПИНЕНО
КУДИ ЇЇ ВІДВЕЗЛИ?
ВБИВЦЯ НАПАВ, КОЛИ ВОНА ПОВЕРТАЛАСЯ З ТЕНІСУ
Привіт, любий.
Привіт.
Як день пройшов?
Нормально.
Де тато? Ви вже вечеряли?
Ні. Він весь день просидів у себе в кабінеті.
Мабуть, робить новий проєкт будівлі.
Так, можливо. Він заборонив заходити.
Стіне?
Що це таке?
Переглядаю все ще раз.
А якщо Ґустав побачить?
Як йому буде?
Я знаю, що ти ще п'єш.
Я кинув пити.
І це теж маєш кинути.
Заради Ґустава.
І заради нас.
І приховувати почуття?
Ти зможеш.
-Я це щодня роблю. І ти зможеш. -А якщо ні?
Забагато незрозумілостей. Дивний збіг з відбитками.
-І… -Ти її не зустрів.
-Тому ти це робиш. -Ти теж її не зустрічала.
-Жодного разу. -Але ти обіцяв!
Пробач.
Вибач, коханий.
Пообіцяй, що ти прибереш все це.
СЕРІАЛ NETFLIX
КАШТАНОВИЙ ЧОЛОВІЧОК
Вони вже запалили ліхтарики?
Ще б пак. Виглядає, ніби Фестиваль китайських ліхтарів .
-Чудово. -Ти б це бачила.
-Знаю. -Шкода, що ти не тут.
Так.
Даш їй слухавку?
Знаєш, вона не дуже в настрої говорити з тобою.
Гаразд, але передай їй…
І питає, чи можна їй проколоти вуха.
-Ні, звісно, що не можна! -Мені треба йти, бувай!
-Ми оголосили його в розшук. -Добре.
То він — вбивця?
Ні, у нього алібі на той час, коли вбили Анну Сайєр-Лассен, але…
Іди за мною.
Ми перевіряли анонімну заяву, що про хлопчика не турбуються.
Знайшли таємний підвал, збудований Гауґе.
Ще знайшли ноутбук і встановлюємо доступ.
-Ти цілий? -Так, все добре?
Кімната і кришка люка звуконепроникні.
Все побудовано під решіткою. Ніколи такого не бачив.
Зразки волокон вже у лабораторії.
Шукаємо відбитки, щоб зрозуміти, кого тут тримали.
Тулін? Я зайшла до ноутбуку Гауґе.
Усі папки названі відповідно до місяців.
Маґнусе?
Маґнусе, ти готовий?
Буде дуже весело, обіцяю.
Ти же не хочеш засмучувати мамусю?
Розумник. А тепер зніми весь свій одяг, добре?
Так. У тебе чудово виходить.
Ти гарний хлопчик.
Дуже гарний, Маґнусе.
І вродливий.
Маґнусе, я тебе люблю.
Після такого хочеться вбити вітчима.
Але не матір.
Мати дізналася, що щось не так. Тому і змінила замки.
Якщо хтось анонімно доповів про це і вбив Лауру К'єр,
бо вважав її поганою мамою…
чому вбили Анну Сайєр-Лассен?
Може, вбивця її теж вважав поганою мамою.
Але чому? Вона збирала речі, щоб піти від чоловіка.
Так.
Кров, що знайшли між дощок паркету в домі Анни…
-Це ж кров її доньки? -Так.
Ми знайшли кров її сестри на полу у ванній та у теплиці.
Це все є у звіті. А що?
З дівчатами завжди якісь неприємності.
-Я не думаю… -Дякую. Мушу йти.
Треба дістати медичні картки дівчат Сайєр-Лассен.
Лікарня у Гентофте, зламана ключиця.
Зламаний ніс.
Дивіться не на мене. А на фото.
А це з травмпункту Центральної лікарні Копенгагена, коли ви там жили.
-Впала зі сходів. -Так.
-Це не я. Це випадковість. -Ми знаємо, що ви робили з дітьми.
Питання: «Чи знав хтось ще?»
Прокуратура звинуватить вас у фізичному насильстві над дітьми.
Ви ніколи не побачите дівчат. Зрозуміло?
Я люблю своїх дітей.
Справді.
Хто ще знав?
Ваша дружина знала про це.
Або хоча б почала підозрювати.
Я намагався. Я говорив з деким після заяви.
Якої ще заяви?
Місцевої влади.
До нас приходив соцпрацівник, але мій адвокат все владнав.
-Тоді все скінчилося. -Влада Гентофте?
Копенгагена.
До переїзду.
Соцпрацівник сказав, що заяви там не було.
А хто доповів?
Не знаю. Анонімна заява.
Так.
Так, добре. Ні.
От скалка в дупі. Красно дякую.
Що сказали?
Органи опіки допоможуть лише завтра.
-І вони вимагають ордер. -Я дістану.
-Але про машину ми домовились? -Так. Можеш взяти.
Дякую, що визволила мене з тієї ями.
Привіт.
-Вирішив заглянути до тебе. -Так.
Ти вже закінчила?
-Так, я все. -Вітаю.
-Привіт. -Себастіан.
Це Гесс. Він мій
напарник.
Можна ключ позичити?
Звісно.
-А де вона? -Ночує у Акселя.
Шкода. Я хотів її побачити.
-Так. -Але у цього є і позитивний бік.
Додатковий час для нас двох.
-Ти втекла минулого разу. -Так, вибач.
Знаєш, я дуже втомилася. Я зараз не в настрої для…
Нам не обов'язково щось робити.
Можемо посидіти тут тихенько з келихом вина і просто побути разом.
Я мрію про те, щоб ми поїхали звідси на вихідні.
Ні, дякую. Я нікуди не поїду.
Ти знаєш, чого вимагає моя робота?
-Ні, бо тобі не можна мені розповідати? -Чого ти хочеш від мене?
В якому сенсі?
Хочеш власну зубну щітку у мене вдома чи познайомити з мамою?
Думаєш, я про це мрію?
Гадаю, природно мріяти
про переїзд до своєї дівчини, про спільних дітей.
Звісно. Я це розумію.
Навряд чи я можу дати тобі це.
Не можеш чи не хочеш?
Що відбувається?
Це через того невдаху в машині?
Тоді що?
Ти не міг би піти?
Серйозно? Я весь час дозволяю твоїй безцінній роботі диктувати,
де, коли і як ми зустрінемось.
Знаєш що? Ти бісова брила льоду.
Ти лише хочеш бути сама.
Я був зайнятий.
-Я гадав, ти хотів повернутися. -Я хочу.
-То чому… -Це трохи складно.
Чим довше ти чекаєш, тим сильніше тут все ускладнюється.
-Завтра зателефоную Фрейману. -Обов'язково.
Ось ти де!
Ти забагато працюєш.
Це Різван, агент з нерухомості, про якого я говорив.
Привіт.
Я показав йому квартиру, щоб він дав тобі гарну ціну.
-Так. -Подумай про це.
Дає більше за ринкову.
Побачимось.
До речі, я приніс тобі шліфувальну машинку.
Дякую.
Вбивство 37-річної помічниці стоматолога Лаури К'єр з Гузума
і 36-річної Анни Сайєр-Лассен з Клампенборга
породили чутки про зв'язок між цими двома вбивствами.
Вбивства скоєно з різницею
в кілька днів, анонімні джерела повідомляють про їхню схожість.
-В поліції не коментують… -Ти готова?
-…один вбивця. -Так.
Куди ми йдемо?
Букке доопрацьовує останні поправки у залі засідань.
Він нарешті здався.
Чудово. Ви йдіть. Я маю поговорити з Лів.
Лів, голова відділу вбивств не виходив на зв'язок?
Ні. Але мені відомо, що поліція зв'язувалася з органами опіки.
Чому?
Не знаю.
Вранці я звернулася до місцевої влади по статистику.
Але робота департаменту зупинилася через ордер.
-Ордер? -Так.
-Привіт. Вітаю, Лів. -Привіт.
-Є хвилинка? -Так, я зараз прийду.
-Я дуже зайнята. -Так, звісно.
Ти залишила ключі на столі у кухні.
Дякую.
-Стіне, те… -Я про це думав.
Про твої слова щодо Ґустава.
Ти маєш рацію.
Ми маємо його захистити.
Тож я припиню…
Ми пізніше підемо в кіно.
-Це чудово. -Так.
Шкода, що не можу піти.
А знаєш що…
Перенесу кілька зустрічей.
Зараз гляну. Можемо спочатку поїсти бургерів?
-Розо? -Так.
Повідом, якщо в тебе вийде.
Звісно.
Я тобі подзвоню.
Побачимось.
Коли ми говорили вчора, система вийшла з ладу, тому я не міг…
Ні. Ви казали, що не було заяв щодо дівчат Сайєр-Лассен.
-Ні, вам почулося. -Ось, що я думаю.
Ви ввели номер соціального страхування і побачили виписку з лікарні.
Ви не проводили перевірку і запанікували, бо мати мертва.
Це ваша помилка.
Перепрошую, якщо ми затримуємо слідство.
Але запевняю, наші працівники докладають усіх зусиль, щоб все прояснити.
Так. І ми відвідали родину.
Вибачайтеся не переді мною, а перед дівчатками, яких били.
-І зґвалтованим хлопцем. -Гессе?
Так, ми тут гаємо час.
Я порівняла дві заяви.
Проти Лаури К'єр та іншу, на Сайєр-Лассен.
ЕГОЇСТИЧНА ШЛЬОНДРА
«Ти егоїстична шльондра. Головою б думала».
-Ця фраза повторюється. -Саме так.
Якщо вбивця надіслав дві заяви проти жінок, яких потім вбили,
може, він вже подав заяву проти нової жертви.
Гей, ви двоє.
Потрібні всі анонімні заяви про занедбання і жорстокість щодо дітей.
Тільки ті, які не збиралися перевіряти.
-Зрозуміло. -Звісно.
Що…
-Що це? -Заяви, які ми просили.
Треба більше людей, щоб швидко це розібрати.
Томсен, організуєш?
Повідомте, що знайдете.
Треба поговорити з Розою Гартунґ.
Навіщо? Є новини?
Ні, але є вірогідність, що це вбивця надсилав анонімні заяви.
Він вбив двох жінок за те, що вони погані матері,
і лишив на місцях вбивств відбитки Крістін Гартунґ.
Це прямий натяк на міністра.
-Не думаю, що вона ще щось знає. -Маємо пересвідчитися.
Я тобі дещо скажу.
Я жив у їхній вітальні три місяці.
Я щодня бачив, як у батьків надія змінювалася відчаєм.
-Я не дам знову їх мучити. -Ні.
Але було б не дуже добре, якщо ви помиляєтесь?
Я не помиляюся, Гессе.
«ВІН ДЗЮРИТЬ У ШТАНИ ВІД СТРАХУ, КОЛИ ВОНА КАЖЕ ЩОСЬ ТИПУ…»
«…НА МОЇХ ОЧАХ ЦЯ КУРВА ХАПАЛА І ТРЯСЛА ХЛОПЦЯ НА МАЙДАНЧИКУ».
«…ЇМ НАЧХАТИ НА ДІТЕЙ».
Знайшов щось?
Ніде немає фраз «егоїстична шльондра»
або «головою б думала», як в тих заявах.
А чому ти ці вибрав? Можу глянути?
Звісно.
Влада нічого не знайшла у К'єр чи Сайєр-Лассен, але діти постраждали,
то я намагався знайти подібні помилки.
Я обрала ті самі п'ять справ.
У цих родин багато порушень.
Але це неможливо.
Це не має сенсу.
Чому просто їх не вбити?
Навіщо спочатку доповідати?
Може, він дав владі останню можливість втрутитися,
але цього не сталося.
А якщо він змінив свій стиль письма?
Якби ти була вбивцею і написала перші дві заяви,
знаючи, що поліція шукає третю…
-Як би ти її написала? -Індекс легкості читання заяв низький.
-Припустимо, вбивця хоче нас заплутати. -Так.
Тоді, щонайменше, дві заяви з п'яти мають виділятися.
Вони добре написані, чітко сформульовані, без орфографічних помилок чи описок.
А яка написана краще?
На Джессі Квіум.
«Джессі Квіум, 24 роки, мати-одиначка шестирічної Олівії.
Не контактує з батьком».
Її часто бачать в стані сп'яніння, навіть, коли донька поряд.
Сусіди часто скаржаться на відвідувачів і гучну музику пізно вночі.
Нахилилися, потягнулися…
Нахилилися. Ручки навхрест.
Всередину, назовні…
Чудово! Всередину, назовні…
Ручки на поясі, з боку в бік…
Ручки вгору!
-…гігантський панорамний басейн. -Так.
Але нічого не могли зробити. Тож ми повернулися…
-Привіт, Ніколаю. -Привіт.
І хоч ми і не планували…
Чого ще бажати окрім відпочинку біля басейну?
Дуже всім рекомендую.
Ти був на батьківських зборах у п'ятницю?
Ні, дружина ходила.
Там сказали дещо важливе про культуру в класі. Хотіла б з тобою обговорити.
Перепрошую.
Це було востаннє. Зрозуміла?
Я одружений.
І не ходи за мною, щоб тебе.
Та пішов ти, чмо пафосне!
Запхай свій падлючий «Ауді» собі у дупу.
Агов!
Є хтось?
Люди?
Агов?
Звідки ми знаємо, що вона — наступна жертва?
Ваш план дуже ризикований.
Ми не знаємо, але вона найбільш підходить.
Зважаючи на час між першими вбивствами, не можна зволікати.
Що ви намагаєтесь мені сказати?
Що за мною стежить якийсь псих?
Треба дізнатися, хто надіслав заяву.
-Кажу ж, одна мамка зі школи! -Ми так не думаємо.
Важко, коли опіка полює на твій зад.
Послухайте.
Якщо щось з цього правда, ваше життя може бути в небезпеці.
Це неправда.
Гаразд.
Вам здалося, що за вами хтось гнався.
-В універмазі. -Під ним.
У підвалі.
Що ви відчули?
-Я вже розказала жінці. -І мені скажіть.
Я чула кроки. Вони зупинялися, коли я зупинялася.
-Ви щось бачили? -Ні. Я вже казала.
-Було темно. -А що ви робили в підвалі?
Добре.
То що? Ми помилилися адресою?
Гадаю, вона наступна.
В опіці сказали, вона алкоголічка.
Постійні виклики до школи. Там кажуть, вона нехтує донькою.
І їй здалося, що за нею хтось йшов в універмазі.
Шефе, подивіться.
У нас проблема.
От зараза!
Нюландере, що скажеш?
Скільки треба часу?
Шефе, журналісти просять пояснень щодо вбивств.
-Що казати? -«Жодних коментарів».
Можна хвилинку уваги?
Ґуставе?
Ти йдеш?
-Треба купити солодощів. -Біжу. А мама піде?
Їй таки не вдалося. Вибач. Тож…
Чоловіча компанія.
Вітаю. Вибачте, що потурбував.
-Стін Гартунґ? -Так.
Вибачте, що отак прийшов, але я намагався зателефонувати вам.
Я — Нільс Девідсен, журналіст «Бекґраунду». Ваші коментарі?
Щодо чого?
У зв'язку із вбивством двох жінок
до нас дійшли чутки про відбитки пальців.
Я нічого не чув.
Відбитки вашої доньки пов'язані з обома вбивствами.
У нас є джерело в поліції.
-Я нічого не знаю. -Ви припускаєте, що вона жива?
Завітаєте сьогодні до студії?
Ми з сином йдемо у кіно.
-Прошу вас піти. -Стіне…
Хто це був?
Тату, хто це був?
Ніхто.
Принеси клей.
-А де він? -Там, де ми тримаємо клей, Господи.
Та принеси клятий клей!
-Я піду до Віктора. -Густаве.
Ґуставе.
Може, посуниш свої книжки?
-І довго тебе не буде? -Я ж тобі казала.
Накриєш стіл?
-Ти не встигла на свято ліхтариків. -Ні.
Чому Себастіан не може хоч інколи приходити?
У нас є дідусь.
І не питай його щодо проколювання вух. Питай мене.
Ти почула?
Це дуже погана ідея.
-Можна розірвати мочку вуха… -Я зробила малюнок для Себастіана.
-Ти казала, він може прийти. -Так.
Але ми більше не разом.
Ми гарні друзі, але більше не хлопець і дівчина.
Знаю, але він, все одно, може ночувати у нас?
Ні, не може.
-Чому ви розійшлися? -Це не твоя справа.
-Ні, моя! -Це справа дорослих.
-Срані справи дорослих. -Ми так не кажемо!
Як ти знаєш? Тебе тут не буває.
Відкрий дідусеві двері.
Це не він. Це хтось з твоєї бісової роботи.
Я хотів ще раз все обговорити перед від'їздом.
Звісно.
-Вибач, що посеред вечері. -Нічого.
-Це місце для дідуся. -Лє, припини.
-Я поки погуляю. -Ні, зачекай.
Їж овочі.
-Хочеш ще? -Ні, дякую.
Було дуже смачно.
Ти брешеш.
Зараз прийде дідусь, збирайся.
Він мені не справжній дідусь.
Він допомагає мамі, бо в неї немає батьків.
Зрозуміло.
У тебе різні очі.
Так, вірно. Різні.
Це хвилястий папужка?
У тебе є діти?
Ні.
А дружина?
Ні.
-Ти теж не вмієш заводити подружок? -Вмію.
Але моя дружина померла.
А як вона померла?
-Тобі цього краще не чути. -Я хочу.
Вона…
У нашому будинку сталася пожежа.
Ми щойно переїхали, а в домі була незаконно прокладена проводка.
Здається…
Мене не було вдома. А вона була.
Якби почалася пожежа, я б втекла так швидко, як тільки змогла б.
Так.
Мені тебе шкода.
-Іди, подивись телевізор. -Добре.
-Повторимо наш план. -Так, давай.
Де мешкає Джессі?
Тут.
Знайшли машину Квіум. Енґландсвей, сім. Прийом.
Квіум з донькою йдуть пішки до 18 східного блоку. Прийом.
Квіум у своїй квартирі. Шостий поверх. Гесс на зв'язку.
…зникла минулої осені.
Поліція знайшла відбитки Крістін Гартунґ, яку вважали мертвою з минулого року.
У поліції не коментують чутки
і заявляють, що справу розкрито, і що, окрім речових доказів,
у них є повне зізнання Лінуса Беккера…
-Я на місці. -Так, ми на позиції й готові.
Якщо він з'явиться, ми побачимо.
Трясця.
Що таке?
…Крістін. Вітаю.
-Стін Гартунґ на ТБ. -Доброго вечора.
Відбитки Крістін фігурують у розслідуванні двох вбивств.
-Мабуть, це нестерпно… -Я щойно почув…
-Гадаєте, Крістін жива? -Так. Думаю, це можливо.
Це, мабуть, справжній шок…
Тому я хочу звернутися до всіх. Якщо вам щось відомо…
Якщо ви бачили щось, пов'язане з нашою донькою, зверніться до поліції.
-Де Фоґель? -Ще не пізно.
Якщо Крістін у вас…
-Знайдіть його! -Прошу, поверніть її нам.
-Коли ви це влаштували? -Ми не влаштовували.
-Вона не заслуговує на це. -Розо, будуть наслідки.
Крістін заслуговує на те, щоб бути з її друзями.
-Ходити до школи. -Лів слухає.
Заслуговує бути з родиною, повернутися до свого життя.
Це міністр юстиції.
А що ви скажете Крістін, якщо вона дивиться?
Ми сумуємо.
Ми не припинимо шукати тебе.
Де Ґустав?
Він спить.
Він у відчаї.
Я не хотів…
Я майже щоночі не можу заснути, бо здається, що я її чую.
Кожного разу, дивлячись у вікно, я бачу її на гойдалці у саду.
Чую її сміх у машині.
Відчуваю тепло її рук, які я тримала,
коли вона лежала в лікарні.
Розо.
Я б цього не зробив…
якби не вірив в це всім своїм серцем.
Я її відчуваю.
Знаю, що вона десь там.
Кохана.
А ти її відчуваєш?
Біля входу нічого. Прийом.
-Є щось? -Що сталося?
-Чому ти вимикнула світло? -«Джессі» лягає спати.
А що у вас там?
Абсолютно нічого.
Ми не знаємо, чи він нападе сьогодні.
Виглядатимемо повними дурнями.
-Головним чином, ти. Це ж твоя ідея. -Так.
До речі…
Я…
Співчуваю щодо смерті дружини.
-А донька в тебе кмітлива, чи не так? -Так.
Це все її заслуга, і її дідуся, звісно.
-Вона казала, він іноді допомагає. -Іноді — це м'яко кажучи.
Аксель з дружиною почали опікуватися мною багато років тому.
-Чому? -У мене була купа проблем.
З того часу, він завжди з нами.
-А її батько? -Про нього і згадувати не варто.
Тому я і хочу перевестися до NC3.
-Щоб було більше часу? -Так.
Забагато кошмарів і замало сну. Стає важко все фільтрувати.
Так, але саме тому ти так добре робиш свою справу.
Можливо.
Чоловік, що палив, рухається в бік входу. Прийом.
У вас є опис? Янсен на зв'язку.
Ні, на ньому каптур. Середнього зросту, худорлявий. Прийом.
Гессе, що таке?
Хтось прокрався у вхід. Йди до рації.
Браво, підтвердіть, чи він озброєний? Прийом.
Четвертий поверх. Прийом.
П'ятий поверх. Прийом.
Тулін, він на твоєму поверсі. Прийом.
Він пройшов квартиру. Прийом.
Він повертається. Браво, готуйтеся. Прийом.
Браво, починайте.
-Стояти! -Що ви, в біса, робите? Пустіть!
Я нічого не зробив. Нічого…
Ніколай Мьоллер. Мантуавей, 76.
-Чому ви тут? -Поговорити з Джессі.
Про що саме?
-Вона мені написала. -Написала?
PIN-код?
-Який код? -2003.
Та що відбувається?
«Приходь, або відправлю це дружині».
Вона мене шантажує. Я хотів її налякати.
Замовкни.
Хто це знімав?
Надіслали зі скритого номеру.
Півгодини тому.
-Хто з Джессі? -Рікс. В котеджі, що вона орендувала.
Ну то як?
Вже можна додому?
Ні.
Йдіть спати.
-А де інший коп? -Пішов по піцу.
А ти, між тим, розважаєшся, переглядаючи «ПорнГаб»?
А хоч би й так?
Якого біса?
Сиди тут.
Гей?
Ти де?
Тут хтось є?
Олівіє?
Дитинко?
ТУЛІН
Мамо?
Мамо, я пити хочу.
Джессі!
-Джессі! -Привіт, Олівіє. Не бійся.
Я — Марк, поліцейський.
-Ти знаєш, де твоя мама? -Ні.
Янсене?
Ріксе.
Господи, ні!
«Швидку». Скоріше!
Джессі!
Гессе.
Я покличу інших.
Гессе.
Янсене, сюди.
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська.