"ANTAA KUULUA TURHA JAUHAA PASKAA
EN KUUNTELE KUITENKAAN..."
KENDRICK LAMAR PULITZER-PALKINNON VOITTAJA
"KUNNON TYYPIT TAJUU HOMMAN NIMEN" SHAWN CARTER (MILJARDÖÖRI)
Unessa tän kirjoitin
Ei tässä ehkä oo järjen häivää
Kun tänään ylös nousin
Luulin eläväni tuomiopäivää
Taivas hohti purppuraa
Väki juoksi joka suuntaan
Ja nyt tulee biisin juju. Prince sanoo...
Tuhoa kun pyrin pakoon
En piitannut mä lainkaan
Arvoisat atlantalaiset, meidän tulee aina muistaa,
että Anthony Bourdain -
tappoi itsensä.
Anthony Bourdainilla oli viihdealan historian mahtavin työ.
Jätkä lenteli ympäri maailmaa -
ja söi upeita aterioita huikeiden tyyppien kanssa.
Mies teki sellaista työtä -
ja hirtti itsensä ranskalaisessa luksussviitissä.
Kun vuosi 2000 alkaa keskiyöllä
On bileet ohi, aika loppui
Siispä tänään biletetään
Niinku ois vuosi 1999
Tunsin lukiossa yhden tyypin, joka oli urbaani nero.
Jätkä ponnisti arvosanojensa ansiosta slummista huippuyliopistoon -
täydellä stipendillä.
Sieltä hän jatkoi yhteen tämän maan parhaista oikeustieteellisistä.
Oikeustieteellisessä jätkä tapasi naisen, ja he rakastuivat.
Aikoivat mennä naimisiin.
Hän kertoi minulle aikeistaan.
Sanoin: "Kuulehan,
säästä se mimmi myöhemmäksi."
Mutta jätkä oli pihkassa. Ei kuunnellut minua.
He menivät naimisiin opiskeluaikana ja ikävä kyllä erosivat -
opiskeluaikana.
Jätkä oli slummien kasvatti. Vailla mitään omaisuutta.
Ja ämmä vei siitä puolet.
En nähnyt kaveria vuosiin, kunnes kaksi vuotta sitten -
olin DC:ssä ja etsin pojilleni sukkia Foot Lockerista.
Ja kuka oli kaupassa esimiehenä?
No se jätkä.
Sillä oli erotuomarin tamineet ja kaikki.
Äijä on 45-vuotias!
Lähdettiin sitten illalla juomaan ja vaihtamaan kuulumisia.
Tyyppi oli asunut äitinsä luona 10 vuotta päästäkseen jaloilleen.
Se ei kuitenkaan ole jutun pointti. Pointti on se,
että tyyppi ei ollut edes harkinnut itsaria.
Hän elelee yhä DC:ssä.
Minä jopa ehdotin sitä noin niin kuin kokeilumielessä.
Kenenkään elämä ei ole täydellistä. Ulkokuori voi olla pramea,
mutta sen takana voi olla ties mitä.
Minulla on hyvä elämä. Ei täydellinen, mutta hyvä.
Vähän niin kuin maanpäällinen uima-allas.
Kaipa se altaasta käy.
Tänään ajattelin aloittaa hiukan eri tavalla kuin yleensä.
Aion tehdä jotain, jossa en ole taitava mutta josta nautin.
Eli kokeilen imitaatioita.
Minulla on vain kaksi.
Eka on vähän hölmö, mutta kiva tehdä. Onko valmista? Tässä tulee imitaationi -
Yhdysvaltain perustajaisistä -
perustuslain kirjoittamisen aikana.
Onko valmista? Nyt lähtee.
"Kirjoita nyt se laki, neekeri, yritän tässä nukkua."
Aika hyvä, eikö?
Ja seuraava...
Seuraava on vaikeampi.
Yrittäkää arvata, ketä imitoin.
Asetun rooliin. Te yritätte arvata.
No niin.
"Jos sä joskus teet jonkin virheen, ja mä saan tietää siitä,
niin yritän viedä sulta kaiken. Ihan sama, milloin saan tietää.
Tänään, huomenna tai 20 vuoden päästä.
Jos saan tietää, niin teen susta selvää."
-Ketä esitin? -Trumpia!
Esitin teitä!
Yleisö kuulostaa minulle tuolta.
Siksi teen stand upia vain harvoin.
Olette jumalauta karmeinta sakkia, jota olen ikinä yrittänyt viihdyttää!
Että osaakin tympiä. Nykyään on hirveää olla julkkis.
Kaikista tehdään hakkelusta.
Michael Jackson on ollut vainaa 10 vuotta,
ja nyt on kaksi uutta syytöstä kehissä.
Jos et ole katsonut sitä dokkaria, niin pyydän:
Älä katso sitä.
Oksettava raina.
Kuin HBO tunkisi minikulleja korviin neljä tuntia putkeen.
Sairasta paskaa.
En halua tietää sellaisesta.
Väitteiden mukaan Michael Jackson tykkäsi tiirailla peräreikiä.
Ne tyypit sanoivat niin. Niin ällö se dokkari on.
Aion sanoa jotain, mitä en saisi sanoa.
Pakko puhua suoraan.
En usko niitä jätkiä.
En usko heidän puheitaan.
Mutta... Selitän hieman.
Minut tunnetaan uhrien syyllistäjänä.
Jos joku tulisi kertomaan Chris Brownin hakanneen Rihannan,
kysyisin, mitä Rihanna teki.
"Dave, Michael Jackson ahdisteli lapsia!"
"No, mitä penskoilla oli yllään?"
En pidä häntä syyllisenä.
Ja vaikka hän olisikin...
Tajuatteko?
Kyllähän te tajuatte.
Siis Michael Jackson.
Puolet täällä olevista on tullut joskus ahdistelluksi.
Eikä tekijä ollut mikään Michael Jackson.
Penska sai suihinoton popin kuninkaalta.
Me muut saadaan vain kiusallisia kiitospäiviä loppuelämäksi.
Ajatelkaa kouluun menoa sellaisten kokemusten jälkeen.
-"Mites viikonloppu meni, Billy?" -"Että mitenkö meni?
Michael Jackson imi mun munaa.
Se oli mun eka seksikokemus.
Jos alku on tällainen, niin vain taivas on rajana!"
Kuulostaa kovalta, mutta joskushan penskojen on opittava,
ettei ilmaisia Havaijin-matkoja ole olemassakaan.
Äijä haluaa tiirata peräreikää tai jotain.
Tiedättekö, miksi en usko juttua?
Jos Jackson oli kova ahdistelemaan,
miksei hän tehnyt niin Macaulay Culkinille?
Culkin on sanonut,
ettei Jackson ikinä tehnyt mitään sopimatonta hänelle -
tai hänen läsnäollessaan.
Miettikääpä sitä.
Kuulkaa...
Minä en ole pedofiili.
Mutta jos olisin...
Macaulay Culkinia panisin ensimmäisenä.
Olisin sankari.
"Hei, tuo tyyppi pani Yksin kotona -penskaa. Vaikea saalis."
Mieleni sanoo "älä"
R. Kelly!
Okei. R. Kellyn kanssa on eri juttu.
Jos olisin uhkapeluri, veikkaisin, että hän on syyllinen.
Olen syyllisyydestä jokseenkin varma.
Paha juttu. Pari vuotta sitten esiinnyin Detroitissa.
Ystäväni Dream Hampton ilmestyi keikkapaikan takahuoneeseen.
Olin menossa lavalle, ja Dream selitti:
"Dave, teen dokkaria R. Kellystä. Haluaisitko olla mukana?"
Vastasin, että enpä taida.
Menin lavalle ja unohdin koko jutun. Kaksi vuotta myöhemmin -
dokkari Surviving R. Kelly julkaistiin.
Promokiertueellaan Dream mainitsi minut vähän väliä.
"Pyysin Dave Chappellea mukaan,
mutta hänestä aihe oli liian kuuma peruna."
En sanonut niin, ämmä.
En edes puhu niin. "Liian kuuma peruna." En puhu ikinä tuollaisia.
Minäpä kerron, miksi en lähtenyt mukaan.
Syy on simppeli. Haluan tehdä tämän todella selväksi.
Ainoa syy, miksi en lähtenyt mukaan, ja kuunnelkaa nyt tarkkaan...
Minä en edes tunne koko äijää!
En tiedä tyypistä yhtään mitään. Emme hengaile yhdessä.
Mitä helvetin virkaa minulla siinä dokkarissa olisi?
R. Kellystä on taas ulkona uusi seksivideo.
Tyyppi tekee seksivideoita ahkerammin kuin musiikkia.
Äijä on seksivideoiden DJ Khaled.
Taas tuli uusi. Jumalauta!
Videoita piisaa.
Viimeisin on niin paha, ettei sitä näytetty.
Uskomaton juttu.
Chicagossa syyttäjä marssi lehdistön eteen -
ja luki medialle transkription seksivideosta.
Onko sellaista tehty ennen? Tyyppi siis luki seksivideon ääneen.
Teksti oli niin pahaa, että R. Kelly kuulosti syylliseltä.
Tajutonta.
Tytön ikä mainittiin 16 kertaa.
Äijä on idiootti. Selosti siinä -
saavansa elämänsä parasta 14-vuotiaan pillua.
Tyttö kysyy, maistuuko 14-vuotias, ja äijä vastaa.
Olisi ehkä pitänyt olla hiljaa.
Silloin asianajajalla olisi mahiksia.
Videolla olisi pitänyt sanoa: "Tämä on parasta -
saamaani 36-vuotiaan pillua."
Juristi toteaisi: "Päämieheni oletti naisen iäksi 36 vuotta,
kuten hän toteaa videolla 16 kertaa."
Valhe kyllä paljastuisi. Kaikkihan tietävät,
ettei 36-vuotiaan pillu voi olla hyvää.
Ei puheillani ole väliä.
Ja jos katsot tätä Netflixistä, itsepähän klikkasit naamaani.
Julkkistenmetsästyskausi.
Ei ole väliä, mitä sanon. Jokainen meistä napataan.
En tehnyt mielestäni mitään väärää,
mutta sepä nähdään.
Jopa Kevin Hart sai osansa.
Voitteko kuvitella? Minäpä kerron yhden asian.
Oscar-gaalan juontaminen oli Kevin Hartin suuri unelma.
Niin hän sanoi.
Muistan sen hyvin, sillä ajattelin itsekseni,
että onpa outo unelma afroamerikkalaiselle.
Kuka meikäläinen sellaisesta haaveilee?
No Kevin. Ja unelma toteutui.
Vastoin kaikkia odotuksia Kevinistä tuli maailmankuulu koomikko,
ja hän sai pestin vasta toisena mustaihoisena.
Hän saisi juontaa 80. Oscar-gaalan.
Voin vakuuttaa teille, että Kevin Hart on lähes täydellinen.
Lähempänä täydellisyyttä kuin kukaan tuttuni.
Itse asiassa -
Kevin on tasan neljän tviitin päässä täydellisestä.
Kymmenen vuotta sitten Kevin tviittasi homofobisia kommentteja.
En aio toistaa niitä,
koska olen Atlantassa.
Tajusitte kyllä.
Paikalla on varmasti monta homomiestä -
vaimoineen.
En missään nimessä loukkaisi ketään.
Hyvä on, kerron ne kommentit.
Kunhan muistatte, että sanat eivät ole minun, vaan Kevinin.
Siitä on jo aikaa, ja kerron mukaillen, sillä en osaa kertoa muiden juttuja.
Kevin sanoi,
että jos hänen poikansa alkaisi -
käyttäytyä homojen tavoin, Kevin nuhtelisi poikaa.
Kevin toruisi poikaa -
ja iskisi sitten nukketalon säpäleiksi tämän päähän.
Homoyhteisö raivostui.
Eikä ihme.
Moni ystäväni on homo.
Heistä aivan joka ikinen on joutunut käymään läpi kauheita asioita -
vain voidakseen olla oma itsensä. Karmeita juttuja.
Yksikään heistä ei tosin ikinä ole maininnut mitään -
nukketaloista, joita isät iskevät lastensa päihin.
On selvää, että Kevin vitsaili.
Miettikää nyt. Ensin pitäisi ostaa pojalle nukketalo, jotta sen voi hajottaa.
Käykö muka järkeen?
Homoyhteisö pillastui ja painosti elokuva-akatemiaa niin,
että akatemia vaati Keviniä pyytämään anteeksi,
tai juontohomma pitäisi perua.
Kevin haistatti paskat ja irtisanoutui.
Sitten hän pyyteli tv-ohjelmissa anteeksi kuuden viikon ajan.
Kevin mokasi.
Ymmärrän asian hyvin, sillä tein saman virheen urani alussa.
Noin 15 vuotta sitten, kun tein Chappelle's Show'ta.
Kiitos.
TV-verkon toimijoilla on osasto, joka vastaa säännöistä ja käytänteistä.
Se määrittää, mitä televisiossa saa tai ei saa sanoa.
Jos tekee työnsä hyvin, sieltä ei oteta yhteyttä.
Jos tekee Chappelle's Show'ta, sieltä otetaan yhteyttä jatkuvasti.
Eli 15 vuotta sitten tein virheen, vaikka en itse edes tajunnut sitä.
Olin kirjoittanut sketsin, jossa mainittiin sana...
"hintti".
Jouduin sitten osaston puhutteluun.
En tiennyt syytä, mutta osastoa johti mukava nainen.
Hän oli yleensä reilu, ja yhteistyömme oli sujunut mainiosti.
Istuimme rupattelemaan mukavia. Hän kehui sketsejäni loistaviksi.
Kysyin, miksi sitten olin siellä.
Hän vastasi: "David, meidän kanavillamme ei ole sallittua käyttää sanaa -
'hintti' missään yhteydessä."
En ryhtynyt väittämään vastaan.
Sanoin poistavani sanan ja aloin tehdä lähtöä.
Sitten mieleeni juolahti jotain. Sanoin: "Renée, yksi kysymys."
Halusin vain tietää.
Kysyin, miksi minun annetaan käyttää sanaa "neekeri" vailla seuraamuksia,
mutta ei sanaa "hintti".
Hän vastasi: "Koska et ole homo, David."
Minä sanoin: "No mutta, Renée,
en ole myöskään neekeri."
En silloin vielä tajunnut asiaa, jonka Kevin oppi kantapään kautta.
Me molemmat rikoimme viihdebisneksen hiljaista sääntöä.
Kerron sen, ja tämä on takuulla totta.
Sääntö on se, että ilmaisitpa itseäsi millä keinoin hyvänsä,
niin et ikinä missään olosuhteissa saa loukata -
kirjainväkeä.
Tiedätte, keistä puhun.
Väestä, joka on ominut 20 prosenttia kirjaimista.
En sano niitä kirjaimia, jottei väen viha leimahda.
Äh, myöhäistä.
Tarkoitan niitä L- ja B- ja H- ja T-tyyppejä.
Saattaisitte yllättyä hyvistä ystävistäni, joissa on vaikka mitä kirjaimia.
Minulla on L-ystäviä, B-ystäviä ja H-ystäviä.
T-tyypit sen sijaan vihaavat minua syvästi.
En ihmettele. Ei se heidän syytään ole, vaan minun.
En pysty lopettamaan siitä porukasta vitsailua.
Haluaisin kyllä lopettaa, mutta en pysty!
Kirjaimet niputetaan usein yhteen.
HLBT:tä hoetaan niin, että se vaikuttaa yhtenäiseltä liikkeeltä.
Ei se ole.
Jokaisella kirjaimella on oma liikkeensä.
Ne vain menevät kimppakyydillä.
Ja luulenpa...
Koulussako tässä ollaan? Lapsenvahti kai soittaa.
Vastaa nyt, mutta ulkopuolella. Tässä on tärkeä asia kesken.
Ajatelkaa, jos tämän huulenheiton jälkeen tyypille kerrotaan äidin kuolleen.
"Äiskä kuoli."
Oudosti ajoitettu puhelu.
Jätkän kännykkä on kai homo.
Kuten olin sanomassa...
Luulenpa,
että H-tyypit istuvat ratin takana.
Se kävisi järkeen, sillä H-tyypeissä on valkoisia miehiä.
Väki yrittää löytää reitin ulos syrjinnän ja sorron kierteestä,
ja valkoiset miehet toteavat:
"Me tunnetaan nämä tiet.
Oikeastaan me tehtiin nämä tiet.
Laittakaa vyöt kiinni. Me hoidetaan teidät perille."
H-tyypit siis ajaa autoa.
H-tyyppien vieressä pelkääjän paikalla istuvat L-tyypit.
Kaikki tykkäävät L-tyypeistä.
Paitsi H-tyypit.
En tiedä siitä sen enempää, mutta niin asia on.
H-tyypeillä on tapana nälviä L-tyyppejä heittelemällä turhia pikku kommentteja.
Jotain tyyliin: "En pukeutuisi tuohon."
H- ja L-tyyppien välisiä jännitteitä voivat lieventää -
vain takapenkin B-tyypit.
Hyvä, juuri noin.
Jokainen huutakoon kuullessaan kirjaimensa.
Ainoa asia, josta L- ja H-tyypit ovat yhtä mieltä,
on se, että B-tyypit on ällöjä.
L- ja H-tyyppien mielestä B:t ovat ahneita.
Siellä ne rötköttävät takapenkillä -
ja leuhkivat voivansa panna ketä tahansa autossa olijaa.
Ja B-tyyppien vieressä,
takapenkin nurkassa itsekseen ikkunasta ulos tuijottaen -
istuvat T-tyypit.
Kaikki kanssamatkustajat kunnioittavat T-tyyppejä,
mutta samalla tuntevat heitä kohtaan närkästystä.
Ei se T-tyyppien vika ole, mutta muista tuntuu,
että T-tyypit saavat matkan kestämään kauemmin.
Kaikki T-tyyppien puheet ärsyttävät muita, vaikka puheet ovat ihan viattomia.
T-tyyppi saattaa mutista itsekseen,
että on kuuma, ja vastaan karjutaan: "Turpa kiinni nyt, jumalauta!
Avaa ikkuna, senkin...
ämmä tai jotain."
"Siis mitä? Sanoin vain, että on kuuma.
Pysäyttäisitkö huoltoasemalle? Pitää käydä veskissä."
"Ei sulle tarkoitettua veskiä ole lähimaillakaan.
Pidä nyt vain turpasi kiinni, jotta päästään joskus perille."
Ja kun tilanne autossa on kärjistymässä,
kyytiin otetaan tienposkessa liftannut Q-tyyppi.
Valkoinen hemmo tienlaidassa perseshortsit päällä.
H-tyypit havahtuvat. "Tuo voi olla meikäläisiä.
Hei, voidaanko auttaa?"
Liftari notkuu paikalle ja nojautuu auton ikkunaan.
"Miten menee, jätkät?
Neiti.
Ja takapenkkiläisille jokin hyväksyttävä pronomini.
Juu.
En oikein tiedä, mihin olen menossa.
Saatan olla homo tai hetero tai sitten en.
Mutta sen tiedän,
että tähän kyytiin on päästävä."
Liftari istutetaan B- ja T-tyyppien väliin.
T-tyyppejä käy sääliksi. Mutta ei heistä ota selvää.
Eikä syy ole yksin minun. He saisivat ottaa vitseistäni osavastuun.
En minä tätä ajatusta keksinyt.
Siis sitä, että voi syntyä väärään kehoon.
Onhan heidän myönnettävä ahdingon huvittavuus.
Helvetin hauska juttu.
Te nauraisitte, jos minulle kävisi niin.
Eikö se olisi minun kohdallani hauskaa? Minusta olisi.
Ajatelkaa nyt. Mitä jos olisinkin kiinalainen?
Satuin vain syntymään tämmöiseen kehoon.
Joutuisin koko loppuelämäni vetämään naamaa vinoon.
"Telve, mä oon kiinalainen!"
Porukka raivoaisi. "Älä ilmeile, tuo on loukkaavaa."
"Häh?
Mä olen oikeasti tällainen."
Näitä vitsejä on vaikea välttää.
Niitä tulee mieleen koko ajan. Vaikkapa urheilua katsoessa.
Sanotaan vaikka, että LeBron James vaihtaisi sukupuoltaan.
Kässäättekö? Saisiko hän jatkaa NBA:ssa -
vai pitäisikö hänen nyt naisena jatkaa uraansa WNBA:ssa,
jossa hän paukuttaisi 840 pistettä joka pelissä?
Mitä yhdenvertaisuus oikeastaan tarkoittaa?
Jos naiset ja miehet ovat yhdenvertaisia, niin eihän WNBA:ta edes tarvita.
Pelaisitte NBA:ssa kuten mekin.
Tai... Tämä idea herättää takuulla paheksuntaa. Voisitte -
pitää turpanne kiinni.
Valitan, naiset, mutta Me too -touhu tunkee jo korvista ulos.
Tekee pahaa katsoa nykymenoa.
Naiset, sanoin tämän jo aiemmin ja jouduin pulaan.
Sanoin, että olette oikealla asialla,
mutta etenette väärällä tavalla. Olen myöntänyt olevani puolueellinen.
Louis C.K. oli hyvä ystäväni, ennen kuin hän kuoli -
hirveässä masturbointionnettomuudessa.
Omassa huoneessaan, kuten tiedätte. Siellähän masturbointi kuuluu hoitaa.
Hän ilmoitti ottavansa kalun esiin. Kukaan ei juossut karkuun.
Siinä vain hengailtiin ja pohdittiin, onko mies tosissaan.
Ja mies ejakuloi vatsalleen. Siinä se.
Mikä siinä on uhkaavaa?
Oletteko nähneet juuri vatsalleen ejakuloineen miehen?
Siinä on uhkaavuus kaukana.
Naamalta paistaa häpeä,
ja spermaa valuu kuin voita pannukakulta.
Ei sellainen ole poliisiasia. Kokeillaan.
"Haloo, onko poliisilla?
Toisella linjalla on parhaillaan koomikko Louis C.K.
Vaikuttaa siltä, että hän masturboi -
puhelumme aikana."
Mitä atlantalaispoliisi vastaa?
"No, mistä te puhutte?"
Äijä revittiin riekaleiksi, ja nyt kun hän tekee paluuta,
sen väitetään loukkaavan naisia. Mitä oikein ajatte takaa, naiset?
Onko seksismi kadonnut? Ei, päinvastoin.
Ennustin niin käyvän, mutta minua ei uskottu.
Kahdeksan osavaltiota, myös tämä,
on hyväksynyt tiukimmat aborttilait,
joita Roe vastaan Wade -tapauksen jälkeen on nähty.
Minähän sanoin.
Puhun rehellisesti. Ei mielipiteistäni piitata kuitenkaan.
En puolla aborttia.
Ole hiljaa siellä.
En puolla sitä, mutten myöskään vastusta.
Kaikki riippuu siitä,
kenet panen paksuksi.
Uskonnolla ja uskomuksilla ei ole tässä mitään väliä.
Niiden, joilla on kulli, on syytä pysyä tässä asiassa hiljaa.
Oikeasti.
Naiset päättävät.
Heille kuuluu yksiselitteinen oikeus valita.
Heillä on oikeus valita,
eikä heidän pitäisi joutua konsultoimaan ketään muuta kuin lääkäriä -
siitä, miten he oikeuttaan käyttävät.
Miehet, se on reilua.
Ja naiset, reiluuden nimissä,
olen sitä mieltä, että jos päätätte pitää lapsen,
miesten ei pitäisi joutua maksamaan.
Se on reilua.
Jos sinä saat tappaa kakaran, niin minun pitää saada ainakin hylätä se.
Mun rahat, mun päätös.
Jos olen väärässä, ehkä me kaikki olemme.
Setviköön kukin asiansa itse.
Mitä helvettiä on oikeasti tekeillä?
Tämä uusi maailma ei ole minua varten.
Ja mitä tapahtuu sillä välin, kun me jauhamme tätä paskaa?
Virginia Beachin joukkoampumisessa kuoli 12 ihmistä.
Näitä juttuja tulee jatkuvasti. Niin paljon, että niihin alkaa turtua.
Palasin kiertueelta aikaisin.
Ylläni oli 12 000 taalan puku, koska elämä hymyilee.
Tulin kotiin, ja siellä tehtiin ruokaa. Tiedättekö sen tunteen ja tuoksun?
Poikani näki minut ja sanoi: "Isä tuli."
Hän nousi pöydästä halaamaan minua,
mutta pojan naama oli kananrasvassa, joten seisautin hänet siihen.
"Varo, poika. Tämä on kallis puku. En halua siihen kananrasvaa."
Poika siihen: "Mitä helv..? Vai kananrasvaa?
Isä, tämä on ankkaa."
Poskelleni vierähti kyynel.
En uskonut menestyväni niin hyvin,
että jälkikasvuni kulkisi ympäriinsä ankanrasvaa naamassaan.
Istuimme alas juttelemaan. Kerroin vaimolleni esityksistäni.
Kerroin trans-vitsini, ja vaimo inhosi sitä.
Hän inhoaa sitä, koska hän on aasialainen.
Mutta enhän minä kotona vedä naamaa vinoon.
Paitsi silloin, kun on iso riita.
Emme riidelleet,
mutta vaimo moitti vitsiä, joten yritin vaihtaa aihetta.
Kyselin pojilta koulusta.
Poika sanoi, ettei sinä päivänä tavallaan ollut koulua.
Ihmettelin asiaa. Koulussa oli kuulemma pidetty ammuskeluharjoitus.
En ollut kuullutkaan sellaisesta.
Koulussa siis käydään läpi,
miten pitää toimia, jos joku alkaa ammuskella siellä.
Olin aivan äimänä.
Oli sitten pakko kertoa pojille totuus.
"Poika,
kuuntelehan nyt.
Paskat harjoituksesta.
Jos koulussasi ammuskellaan, niin minäpä kerron, kuinka siinä käy.
Saat luultavasti luodista.
Isäsi on laajalti tunnettu rääväsuu. Joudut tähtäimeen, poitsu.
Pysy matalana ja juokse mutkitellen.
Äläkä yritä pelastaa ketään. Onko selvä?"
Miksi ihmeessä harjoitella jotain, jota ei voi hallita?
Lapset oppivat vain stressaamaan. Käsittämättömän typerä idea.
Ja kun siellä sitten opetetaan näitä juttuja lapsille,
siinähän opetetaan samalla ampujaa.
Jätkä istuu muiden joukossa. Kuikuilee takarivissä.
"Missä piti kokoontua?"
Vanhemmille tällainen on kammottavaa.
Todella pelottavaa. Vanhemmat tiiraavat toisiaan silmä kovana.
Sillä me kaikki tiedämme, että yksi meistä -
kasvattaa ampujaa.
Emme vain tiedä, kuka.
Varmaa on vain se,
että valkoiset vanhemmat...
ovat selvästi todennäköisemmin syypäitä kuin me muut.
Kouluampumiset ovat valkoisten penskojen juttu.
Sairasta. Kyllä minäkin vihasin koulua, mutta ei silti tullut mieleen -
tappaa koko koulun väkeä!
Mielipuolista.
Kyllä muitakin keinoja löytyy. Kokeile niitä. Pinnaa koulusta!
Lähde kävelemään ja etsi uusia kavereita. Vitut koulusta.
Huumeet. Oletko jo kokeillut? Se voisi...
Pelottavaa meininkiä.
Olen pohtinut asiaa. En näe rauhanomaista tapaa -
riisua USA:n valkoisia aseista.
Vain yksi asia voi pelastaa tämän maan itseltään.
Sama asia, joka tekee sen aina.
Eli afroamerikkalaiset.
Aivan.
Moni teistä varmaan miettii parhaillaan:
"Pitäisikö?"
Totta helvetissä pitäisi.
Vaikka muut sanoisivat mitä, vaikka tulisitte loukatuiksi,
niin muistakaa, että tämä maa kuuluu myös teille.
Meidän velvollisuutemme on -
pelastaa oma maamme.
Tiedätte, mitä pitää tehdä. Nyt on vaalivuosi.
Tämä pitää hoitaa kunnolla. Jokaisen kykenevän afroamerikkalaisen -
on hakeuduttava -
ampuma-aserekisteriin.
Vain siten lait saadaan muuttumaan.
Itse inhoan aseita.
En voi sietää niitä.
Omistan silti useita.
En haluaisi, mutta koen tarvitsevani. Muistakaa, että asun Ohiossa.
Jokainen, joka tuntee Ohiota, tietää, että jopa itse sana "Ohio" -
on vanha alkuperäisamerikkalainen sana -
ja tarkoittaa kirjaimellisesti -
"valkoisen köyhälistön maata".
En tiedä, onko täällä samoin, mutta kokemukseni mukaan -
köyhät valkoihoiset rakastavat, siis todellakin rakastavat -
heroiinia.
Eivät millään saa siitä tarpeekseen.
En aluksi tajunnut, mistä on kyse. Ihmettelin vain valkoisten uneliaisuutta.
Tilanne on paha.
Olin hiljattain lähdössä daytonilaisesta yökerhosta.
Autoni oli kujalla. Ihmisiä ei näkynyt. Olin ilman henkivartijaa.
Arvelin, ettei kotikulmilla ole hätää. Heti kun avasin auton oven, yksinäni,
niin äkkiä yksi valkoinen heroinisti -
pomppasi esiin roskiksesta. Säikähdin ja aloin huutaa.
Henkilö oli nainen. Aivan sekaisin. Kähisi siinä...
"Hei, kuule. Ota ihan iisisti.
Mä oon kipeä. Mä tarvin kamaa, kuule.
Ole kiltti. Imen sun munaa, jos annat viis dollaria." Minä siihen...
"Kaksi."
Vitsailen tietenkin.
Opioidikriisi on totta. Näen sen itse. Tilanne on juuri niin paha kuin kerrotaan.
Se tuhoaa ihmisten elämiä ja perheitä. Ikävä kyllä siitä tulee mieleen yksi asia.
Nimittäin me.
Ne valkoiset näyttävät samalta kuin me crack-epidemian aikoihin.
Ihan hullu juttu.
Uutisissa jankataan, että kansakunta on jakautunut.
En usko sitä. Minusta alamme nyt tutustua toisiimme entistä syvemmin.
Alan jopa ymmärtää, miltä valkoisista mahtoi tuntua,
kun he näkivät mustien riutuvan crackin kourissa.
Sillä minäkään en piittaa.
"Koettakaa kestää, valkoiset.
Sanokaa huumeille ei. Onko se muka vaikeaa?"
Tekin sanoitte meille niin. Ei se mitään.
Emme kanna kaunaa. Nyt tekin tajuatte.
Kun se tapahtuu teidän väellenne, se on terveyskriisi.
Ne ihmiset ovat sairaita. Eivät rikollisia, vaan sairaita.
Oli miten oli,
olen hampaisiin asti aseistettu.
Ensimmäisenä hankin 12-kaliiperisen haulikon.
En halunnut asetta, mutta kun istuin maatilani kuistilla,
näin valkoisen jätkän lompsivan maillani omistajan elkein.
Marssi siinä kivääri olkapäällään. Revi siitä sitten.
Mietin, mitä helvettiä äijä teki maillani. Olin aivan hiilenä,
mutta aseeton.
Lopulta sitten -
vain vilkutin tyypille kuin idiootti.
Kun jätkä oli tarpeeksi kaukana, ajoin suoraa päätä Kmartiin.
Tämä tapahtui valkoisten asuttamalla maaseudulla.
Olin kireänä tunkeilijan takia. Olen mustaihoinen. Ja hikoilin kovasti.
Ja ryntäsin aseosastolle.
Mustana ja hikisenä. Hikisenä ja mustana. Kiihtyneenä.
Näytin joltain orjalta.
Sanoin: "Tarvitsen aseen. Nyt heti."
Suoraan asiaan.
Myyjä ei kysellyt mitään. Haki 12-kaliiperisen haulikon ja antoi minulle.
Pitelin asetta ensi kertaa. Sanoin:
"Ja patruunoita myös."
Myyjä otti tiskin alta kaksi patruunarasiaa ja kysyi,
kumman rasian ottaisin.
En tiennyt.
Toisessa rasiassa oli kuvia sorsista.
Toisessa peuroista.
Kysyin, mitä sorsarasiassa oli.
Myyjä vastasi: "Ne on lintuhauleja."
Sitten hän jatkoi muina miehinä:
"Ei niillä ihmistä tapa.
Pippuroi kyllä mukavasti." Siis mitä? Pippuroi?
Tiedättekö, mitä pippurointi on?
Sitä, että kun patruuna räjähtää, piipusta syöksyy tulikuumia hauleja,
jotka eivät tapa ihmistä,
vaan tunkeutuvat ihon ja pintakudoksen alle.
Se takuulla kirpaisee. Kuumia hauleja.
Dick Cheneyhän ampui tyyppiä naamaan, mutta tyyppi jäi henkiin. Lintuhauleja.
Kysyin sitten peurarasiasta.
Myyjä sanoi: "Ne on täyteisiä.
Niillä tekee reiän vaikka rekkaan, jos niikseen tulee.
Kumpia laitetaan?"
Myyjä otti peurarasian ja ravisti sitä.
Epäilykseni heräsivät, joten kysyin, olisiko rasiaa,
jossa on valkoihoisen tunkeilijan kuva.
Sellainen homma pitäisi hoitaa.
En tiennyt, että kodinpuolustushaulikon käyttöön -
on kaava, joka vaatii molempien rasioiden ostoa.
Se kaava ei ollut minulle tuttu.
Eli 12-kaliiperiseen haulikkoon syötetään kuusi patruunaa seuraavasti.
Ensin lintuhauleja. Sitten täyteisiä.
Taas lintuhauleja, ja sen jälkeen -
mennään Jamaikan malliin eli posautellaan tyypit pilviin.
Kuvitellaan tilanne. Olen kotona nukkumassa,
kun vaimo yhtäkkiä herättää. "David, herää!"
Minä: "Kappas, nytkö sitten kelpaisi?"
Otan vehkeen esiin yöhousujen vyötärön päälle.
Vaimo: "Ei kun kuulin jotain." Manaan vaimoa ja nousen ylös.
Otan aseen ja sanon: "Odota tässä, käyn katsomassa. Lukitse ovi."
Jestas, vaimo oli oikeassa.
Keittiössä on heroiiniriippuvainen valkoinen -
tonkimassa kolikkopurkkia.
Minun täytyy puolustaa kolikoitani, joten ensin teen latausliikkeen.
"Hei, kusipää!" Klik klak.
Se on testi.
Haulikon loksahdus pysäyttäisi järkevän ihmisen siihen paikkaan.
Mutta tunkeilija ei ole järkevä,
vaan huumesairas, joka tonkii kolikkopurkkia.
Nyt on kiire. Jätkällä on jo melkein 1,50 taalaa.
"Varoitin sinua!" Lintuhauleja!
Sinne meni. Kuumat haulit tunkeutuvat keltaiseen heroiini-ihoon.
Minähän en siis tapa, vaan pippuroin vain mukavasti.
Tyyppi päästää heroiinihuudon.
Homman pitäisi olla selvä.
Mutta...
Olin erehtynyt.
Jätkän huutaessa huomaan -
hampaiden hirveät värjäytymät.
Tyyppi ei vetänytkään heroiinia, vaan kristallia,
ja pomppaa pystyyn tuosta vain.
Kovemmat keinot käyttöön. Klik klak. Täyteisiä!
Tyypillä voi olla kaveri mukana, ja minulla on yhä lintuhauleja -
toista kierrosta varten. Loput päästetään päiviltä saman tien.
Sitten keittiöni on täynnä kuolevia nistejä -
ja niiden typeriä viimeisiä sanoja.
"Sä ammuit mua.
Sattuu. Sattuu..."
Viimeiset sanat on aina jotain hölmöä, kuten...
"Miksi sun kalu on esillä?"
Pelkään vain joutuvani hyökkäyksen kohteeksi.
Niin voi käydä kenelle vain. Kuten sille ranskalaisnäyttelijälle.
Kyllähän te tiedätte.
Jussie Smoillet, kuuluisa ranskalainen näyttelijä.
Eikö Jussie Smoillet ole tuttu?
Hän on ranskalainen näyttelijä.
Hän tuli tunnetuksi sarjasta nimeltä Empire.
Yhtenä yönä Chicagossa -
hän joutui...
Hän joutui rasistisen ja homofobisen hyökkäyksen uhriksi.
Jussie Smoillet on nimittäin -
homo ja mustaihoinen ranskalaisuutensa lisäksi.
Pähkähullu juttu.
Hän oli kävelemässä kadulla myöhään illalla,
kun varjoista ilmestyi kaksi valkoista miestä.
Trump-lippispäiset miehet hakkasivat hänet.
Laittoivat hänelle köyden kaulaan ja parjasivat kaikin tavoin.
Heittivät päälle valkaisuainetta ja häipyivät.
Tapauksesta tuli kansainvälinen uutinen.
Väki raivostui, etenkin Hollywoodin väki.
Twitterit ja Instagramit täyttyivät "oikeutta Jussielle" -vaatimuksista.
Kansa oli kuohuksissaan, ja tapaus oli uutisten ykkösaihe.
Jostain syystä -
me afroamerikkalaiset pysyimme oudon hiljaa.
Olimme niin hiljaa,
että homoyhteisö syytti afroamerikkalaista yhteisöä -
homofobiseksi, koska emme ilmaisseet tukeamme.
Vaikka mehän nimenomaan ilmaisimme tukemme -
olemalla hiljaa.
Sillä tajusimme,
että tyyppi valehtelee silmät päästään.
Koko tarinassa ei ollut järjen häivää.
Jätkä väitti, että pari valkoista tyyppiä tuli hänen luokseen kadulla sanoen:
"Etkös sä ole se Empiren hinttineekeri?"
Kuulostaako tuo muka valkoihoisten puheelta?
Tunnen valkoisia. Eivät he puhu noin. Eivät he sanoisi mitään tuollaista.
Tuollainen kuulostaa -
meikäläisen puheilta.
Ei homofobinen rasisti tunnistaisi koko jätkää. Ei ne katso Empireä.
Mustat eivät ikinä sääli poliisia, mutta nyt mentiin jopa siihen.
Kuvitelkaa konkaripoliisi ottamassa jätkän ilmoitusta vastaan.
"Kuvailkaa tapahtumat, herra Smoillet.
Aivan. Kello kaksi aamuyöllä.
Lähditte siis aamuyöllä ulos 26 asteen pakkaseen.
Selvä.
Kävellenkö? Selvä, kävellen.
Minne olitte matkalla?
Ai Subwayhin?
Patonkia hakemaan?
Silloinko näitte ne miehet? Osaatteko sanoa...?
Mitä heillä oli yllään?
Trump-lippiksetkö?
Siis Trump-lippikset Chicagossa?
Pieni hetki, herra Smoillet. Frank, olisi asiaa.
Selvitä, missä Kanye West oli eilen."
Tarina on todella lennokas. Jätkälle pantiin muka köysi kaulaan.
Onko kukaan teistä käynyt Chicagossa?
Okei, se on teille tuttu paikka.
Kertokaahan, näkyykö siellä yleensä paljonkin köyttä.
Köyttä, jumalauta. Mahtoiko hyökkäys tapahtua vuonna 1850?
Kuka pitää aina köyttä mukanaan?
Aikamoista. No, kävi niin,
että olin keikalla jossain ja hivenen humalassa.
Ajattelin sanoa asiasta pari sanaa.
Vaaraa ei olisi, sillä yleisön puhelimet oli takavarikoitu.
Aloin sitten heittää Jussiesta läppää, mutta en tiennyt,
että yleisön joukossa oli toimittaja.
Minun kannaltani oli ikävää, että se mulkvisti -
teki täydelliset muistiinpanot.
Hän raportoi puheeni kaikille. Teki jopa vitseistä otsikoista.
Otsikko oli: "Dave Chappelle sanoo -
haluavansa iskeä nukketalon säpäleiksi Jussie Smoillet'n päähän."
Kun näin otsikon, olin varma, että siitä lähtien olisin peruttu.
Onnekseni vielä samana päivänä -
Chicagon poliisi nappasi hyökkääjät.
Ja huvittavaa kyllä, molemmat ovat nigerialaisia.
Eli eivät valkoisia, vaan erittäin mustia. Hillitön käänne.
Jutusta tuli hetkessä hauskempi.
"Täällä määrää Trump. Sinä hinttineekeri.
Sinä hinttineekeri."
Jos kuulut ryhmään, jota pilkkaan,
haluan kertoa, että teen niin vain, jos näen pilkan kohteessa itseni.
Pilkkaan köyhiä valkoisia, koska olen itsekin ollut köyhä.
Ja tiedän, että ainoa ero köyhän mustan -
ja köyhän valkoisen välillä on, että köyhä valkoinen -
kokee, ettei hänelle kuuluisi käydä niin.
Muuten tilanne on sama.
Kylmä koti on minulle tuttu.
Lapsena en saanut koskea termostaattiin ilman isän lupaa.
Talossa oli helvetin kylmä.
Anelin isältä, että saisin säätää lämmityksen -
edes nollaan, kun oli niin kylmä.
Isä vastasi: "Laita lisää vaatetta päälle, David."
"Mulla on jo kaikki kolme asuani päällä. Katso nyt, olen aivan jäässä."
Isä käski ajatella muita asioita.
Silloin sanoin muka itsekseni, mutta niin, että isä varmasti kuulisi:
"Köyhyys on ihan perseestä."
Isä hermostui. Ei hän huutanut tai mitään. Se ei ollut hänen tapaistaan.
Hän heitti lehden lattialle ja sanoi: "Voi kuule, David.
Et sinä ole köyhä.
Köyhyys on mielentila.
Se on mielentila, josta vain hyvin harva tokenee.
Pidä tämä mielessäsi.
Sinä olet persaukinen.
Kyse on taloudellisesta tilanteesta, jonka toivon selättäväni hyvin pian."
Vastasin, että olipa tilanteen nimi mikä hyvänsä,
niin se on perkeleen epämukava.
Koulussa pidettiin tanssit. Olin 12 ja pyysin isältä lupaa mennä.
Isä vastasi: "Totta kai. On hyvä tavata muita lapsia."
Minä sanoin: "Hyvä. Lippu maksaa kolme dollaria."
Isä teki näin.
"Valitan, poika. Ei minulla ole."
Minä siihen: "Mitä helvettiä? Ei edes kolmea dollaria?
Miten me voidaan olla elossa?
Pakko päästä pois tästä kurimuksesta! Olen valmis mihin tahansa.
Näytän vaikka peräreikäni Michael Jacksonille, jos saan.
Kunhan pääsen tästä helvetistä."
Isä sanoi: "Jos tosiaan haluat tansseihin, niin ota lippurahat kolikkopurkista."
Olin 12. Otin rahat ja menin tansseihin hyvissä ajoin.
Taakseni kertyi pitkä jono -
sillä välin, kun yritin laskea 300 senttiä lippua varten.
Tulen muistamaan sen lopun ikääni.
Köyhyyden kokeneet tietävät tunteen. Se häpeä ja syyllisyys.
Muut penskat nauravat. "Hahaa, Dave Chappelle on köyhä."
Koko elämäni aikana vain sellaisina hetkinä olen ajatellut,
että pitäisi tappaa koko koulun väki.
Kiitos paljon kaikille. Hyvää yötä.
Tekstitys: Heidi Mäki