Downloaded from YTS.MX
PŮVODNÍ KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"TAK POVÍDEJTE.
VY HAJZLÍCI, NIC MI NEŘÍKEJTE.
RADŠI UMŘU, NEŽ VÁS POSLOUCHAT...“
KENDRICK LAMAR, LAUREÁT PULITZEROVY CENY
„VÍM, ŽE SKUTEČNÍ CHLAPI TO MILUJOU.“ SHAWN CARTER (MILIARDÁŘ)
Já snil, když jsem to psal.
Odpusťte, jestli se to zvrtne.
Když jsem dnes ráno probudil,
přísahal bych, že byl Soudný den.
Obloha byla celá fialová.
Lidé pobíhali všude kolem.
A to je rytmus celé písně. Prince říká...
Snažím se utéct před svou zkázou.
Víte, že mi to bylo jedno.
Dobří lidé z Atlanty,
nesmíme nikdy zapomenout...
že Anthony Bourdain...
se zabil.
Anthony Bourdain měl nejlepší práci, jakou šoubyznys stvořil.
Ten chlap si lítal po celém světě...
a jedl skvělá jídla s báječnými lidmi.
Ten muž s tou prací
se pověsil v luxusním apartmá ve Francii.
Říkají 2 000-nula-nula.
Večírek skončil, ups, čas vypršel.
Takže dnes budu pařit
jako v roce 1999.
Na střední jsem znal chlápka,
který byl městským géniem.
Známky ten hajzlík měl tak dobrý,
že se dostal až do školy Ivy League,
a to s plným stipendiem.
Odsud se ten hajzl dostal
na jedny z nejlepších práv v zemi.
A když byl na právech,
potkal tam ženu a zamilovali se do sebe.
A měli se vzít.
Vzpomínám, jak mi to říkal. Byl doma na Vánoce.
A já mu řekl: „Člověče,
tu mrchu si nech na později.“
Ale on je zamilovaný.
Neposlouchal mě.
Oženil se ještě na právech a bohužel se rozvedl,
zatímco byl ještě na právech.
Chlapík z ulice v naší čtvrti.
Ten chlap nic neměl...
a ta mrcha si toho vzala půlku.
Pak jsem ho dlouho neviděl a před dvěma lety
jsem doma v DC byl na nákupech
a snažil se koupit synkům ponožky ve Foot Lockeru.
Vejdu do Foot Lockeru a hádejte, kdo je tam manažerem?
Ten chlápek.
Oblečený jako rozhodčí, jako komplet.
A to mu bylo 45 let!
Tu noc jsme se šli napít, abychom to dohnali a řekl mi.
Řekl, že žije se svou matku tak deset let,
snaží se postavit na vlastní nohy.
Ale to není to hlavní.
Tím hlavním je...
že ho nikdy nenapadlo se zabít.
Je naživu a má se v DC dobře.
Já mu i navrhl, že by to měl zkusit.
A on na to: „Já nevím, možná...“
Nikdo nemá dokonalý život.
Ať vypadá zvenčí jakkoli,
nevíte, co se sakra děje uvnitř.
Mám skvělý život, ale není dokonalý. Ale je to dobrý.
Mé věci jsou jako nadzemní bazén. Viděli jste nějaký?
Je to bazén.
V tomto duchu jsem si říkal, že dnes začneme jinak.
Dneska večer udělám něco, v čem nejsem moc dobrej, ale rád to dělám.
Dnes večer zkusím pár impresí.
Mám jen dvě.
Fajn, první je trochu přihlouplá, ale mám ji rád.
Je to má imprese, připravení?
Toto je má imprese...
Otců zakladatelů USA...
když byla psána ústava.
Připravení?
Jdeme na to.
Pospěš si a dodělej tu ústavu, kámo.
Chci se trochu vyspat.
Není to špatné, co?
Fajn, a teď další...
Další je trochu těžší.
Chci vědět, jestli uhádnete, koho napodobuju.
Jen se do toho ponořím. Vy hádejte, kdo to je.
Dobře, tady to je.
Uf, haló. Hej! Haló!
Jestli jsi udělal v životě něco špatného a já to zjistím,
pokusím se ti všechno sebrat a je mi jedno, co zjistím.
Dneska, zítra, za 15, 20 let.
Jestli to zjistím, jsi sakra-huh-hotovej.
Kdo je to?
To jste vy!
Tak mi zní publikum.
Proto nebudu komikem navždycky,
protože vy, bando, jste ti nejhorší hajzlíci,
které jsem se snažil zabavit.
Je mi z toho zle.
Nejhorší doba, ve které být celebritou.
Budete hotoví. Všichni jsou ztracení.
Michael Jackson je mrtvý už deset let
a tenhle chlap má dva nové případy.
A jestli jste ten dokument neviděli...
tak vás prosím,
nedívejte se.
Je to sakra nechutný.
Měl jsem pocit, jakoby mi HBO strkalo dětský ptáčky do uší celé čtyři hodiny.
Opravdu nechutný věci.
Nechci všechny ty věci vědět.
Ukazuje se, že Michael Jackson měl prý rád dlouhého housera u řiti.
Říkali, že rád koukal lidem do zadku.
To říkají. Tak nechutný ten dokument byl.
Řeknu něco, co nemám dovoleno říct.
Ale musím říct pravdu.
Nevěřím těm hajzlíkům.
Nevěřím jim.
Ale...
Upřesním to tvrzení.
Jsem známý obviňováním obětí.
Víte, co tím myslím? Když někdo přijde a říká:
„Dave, Chris Brown právě zmlátil Rihannu.“
Já na to řeknu: „No, co provedla?“
„Dave, Michael Jackson obtěžoval děti.“
„No, a co ta děcka měla oblečená?“
Nemyslím, že to udělal.
Ale víte co? I kdyby to udělal...
Rozumíte?
Je to Michael Jackson.
Vím, že víc než polovina z vás
byla ve svém životě obtěžována.
Ale nebyl to zatracený Michael Jackson, že?
Tomu děcku péro kouřil Král popu.
Nám ostatním zůstanou po zbytek života jen trapná Díkuvzdání.
Ale víte, jak dobře se další den muselo jít po těch věcech do školy?
„Billy, jaký jsi měl víkend?“
„Jaký byl můj víkend?
Michael Jackson mi vykouřil péro.
A to byl můj první sexuální zážitek.
Když jsem začal takhle, tak nic není nemožné!“
Vím, že to vypadá krutě, ale někdo ty děti musí zaučit.
Vždyť věci zadarmo, třeba výlet na Hawaii, neexistují.
Bude se ti chtít podívat na zadek nebo podobně.
Víte, proč tomu nevěřím?
Protože jestli takhle zneužívá Michael Jackson,
tak proč ne Macaulay Culkin?
Macaulay Culkin v rozhovoru prohlásil,
že Michael Jackson s ním nikdy neprováděl nic nevhodného
nebo v jeho okolí.
Jen si to představte.
Víte...
Nejsem pedofil.
Ale kdybych byl...
Macaulay Culkin by byl první děcko, které ojedu,
a to říkám na rovinu.
Byl bych za hrdinu.
„Ten chlápek vojel kluka ze Sám doma.
A víte, jak těžko se chytá.“
Má mysl mi říká, „ne“.
Tak jo. R. Kelly je jiný.
Kdybych sázel,
tak si vsadím na to, „Že to asi udělal.“
Jsem si docela jistý, že to udělal.
Víte, bylo to zlé.
Před lety jsem měl představení v Detroitu.
Sedím v zákulisí ve své šatně
a jde kolem má kamarádka, Deam Hamptonová.
Dream mi řekne před tím, než jdu na pódium,
„Dave, pracuju na dokumentu o R. Kellym.
Chtěl bys v něm být?“
A já na to, „Ne, kurva, v pohodě.“
Šel jsem na pódium, zapomněl na to a o dva roky později,
vychází dokument Surviving R. Kelly.
A když se objeví,
Dream to propaguje a pořád se do mě naváží.
Řekla: „Požádala jsem Davea Chappella, aby v tom dokumentu byl,
a on na to, že je pro TV příliš sexy.“
Mrcha, to jsem neřekl.
Ani se to nezní, jako bych to řekl.
„Příliš sexy pro TV.“ Takovou kravinu bych nikdy neřekl.
Ale musím vám říct, proč jsem nebyl v tom dokumentu.
Má to prostý důvod a nemůžu to dost zdůraznit.
Jediný důvod, proč jsem to nedělal, je proto, že...
a to je velmi důležité...
Já toho chlapa vůbec neznám!
Nic nevím. Jen to, co mi řeknou.
S tím chlapem se neznám. Vůbec.
Tak proč bych, sakra, měl v tom dokumentu být?
R. Kelly vypustil další sexuální nahrávku.
Věřili byste tomu? Dělá víc sexuální nahrávek než hudebních.
Je jako DJ Khaled sexuálních nahrávek.
Další. Sakra, chlape!
To je fakt hodně nahrávek.
Ta nová je tak špatná, že ji ani neukázali.
Nikdy jsem nic takového nezažil.
Žalobce v Chicagu přišel na tiskovou konferenci
a přečetl médiím přepis sexuální nahrávky.
Dokážete si to představit?
Ten chlápek předčítal sexuální nahrávku.
A bylo to tak špatné, že R. Kelly...
v tom přepisu zněl hodně provinile.
Sakra úžasné.
Věk toho děvčete padl tak 16krát.
Není to šílený?
Ten hajzlík je vůl. Ojížděl ji s tímhle:
„Jo, nejlepší 14letá číča, jakou jsem kdy měl.“
Ona říká: „Líbí se ti tahle 14letá číča?“
On: „Jo, skvělý.“ A já na to: „Chlape, musíš držet hubu.“
Ať má tvůj právník s čím pracovat.
Na nahrávce to musí být asi takhle: „To je ta nejlepší...
36letá číča, jakou jsem kdy měl.“
A váš právník na to: „Ctihodnosti, můj klient předpokládal, že té ženě je 36,
jak 16krát zmínil na nahrávce.“
Musí vědět, že lžete, ale však víte.
Každý ví...
neexistuje dobrá 36letá číča.
Nezáleží na tom, co říkám.
A jestli se díváte doma, na Netflixu,
nezapomínej, mrcho, kliklas na můj obličej.
Lovecká sezóna na celebrity.
Nevadí, co řeknu, nakonec všechny přivedou.
Nemyslím, že jsem provedl něco špatnýho, ale...
ale uvidíme.
Mají dokonce i nebohého Kevina Harta.
Umíte si to představit? Kevin Hart. Něco vám řeknu.
Snem Kevina Harta bylo uvádět Oscary.
To mi řekl.
A pamatuju si to, protože jsem si pomyslel,
„No, neskutečně podivný sen pro Afroameričana.“
Co za chlapa sní o uvádění Oscarů?
Kevin, to je prostě on.
A dokázal to.
Navzdory osudu se Kevin stal nejznámějším komikem na světě,
a dělal to, co před ním jen jediný černoch.
Uváděl 80. Oscary.
Nevím, co víte o Kevinovi,
ale já vím, že Kevin Hart je skoro dokonalý.
Tak blízko dokonalosti, jako nikdo jiný.
Kevin je přesně
čtyři tweety od dokonalosti.
Před deseti lety
Kevin pronesl pár hodně homofobních komentářů.
Nebudu to po něm opakovat...
protože tohle je Atlanta.
Víte, jak to myslím.
Jsem si jistý, že dnes večer je zde spousta gayů...
se svými manželkami.
Rozhodně nechci nikoho urazit.
Dobře, řeknu vám, co řekl.
Jen pamatujte. To nejsou moje slova.
To byla Kevinova slova.
Bylo to hodně dávno.
A parafrázuju, protože neumím říkat vtipy ostatních.
Kevin řekl...
že by potrestal svého malého syna,
kdyby doma předváděl nebo projevoval homosexuální chování.
Řekl by: „Hej, to je gay.“
A pak řekl, že by mu o tu dětskou hlavu
rozmlátil domek pro panenky.
Gay komunita zuřila.
A já se jim nedivím.
Mám spoustu gay přátel.
A všichni, 100 % z nich,
mi vyprávělo hororové příběhy o tom, čím si museli projít,
aby byli sami sebou.
Šílené příběhy.
A musím říct, že v žádném příběhu nikdo nezmínil něco takového, jako...
že jim otec rozmlátil o hlavu domeček pro panenky.
Protože Kevin očividně žertoval.
Uvažujte. Museli byste ho nejdřív koupit a rozbít o hlavu tomu chlapovi.
Zní to správně? Udělá to někdo?
Gay komunita byla rozrušená a vyvinuli takový tlak
na Akademii filmového umění a věd, že přišli za Kevinem
a řekli: „Pokud se té komunitě neomluvíte,
tak nemůžete uvádět Oscary.“
A pak Kevin řekl: „Do háje, končím.“
A pak šel do každé americké talk show a šest týdnů se omlouval.
Kevin to podělal.
Chápu chybu, kterou udělal,
Udělal jsem na začátku kariéry stejnou.
Dávno, před 15 lety.
Když jsem dělal Chappelle's Show. Je tam...
Děkuju.
V síťové televizi mají oddělení zvané Standardy a postupy.
To oddělení vám říká, co můžete a nemůžete v televizi říkat.
A když děláte svou práci dobře, neuslyšíte o nich.
Ale když děláte Chappelle's Show,
slyšíte o těch hajzlících neustále.
Nezapomeňte, bylo to před 15 lety.
Udělal jsem chybu a netušil, že něco bylo špatně.
Napsal jsem skeč,
který obsahoval slovo...
„buzna“.
Musel jsem do Standardů a postupů. Zavolali si mě.
Nevím, proč mě volají, ale líbí se mi paní vedoucí.
Obvykle byla fér a patřila k těm, se kterými jsem pracoval nejradši.
Usadila mě. Pěkně jsme si popovídali.
Řekla mi: „Skeče jsou skvělé.“
A já: „Super. Tak proč jsem tady?“
Řekla: „Protože, Davide,
v žádném případě...
nemůžete říkat slovo...
„buzna“...
v naší televizi.
Já nevěděl, že jsem něco provedl. Nebránil jsem se.
Říkám: „Fajn. Vypustím to. Pěkné odpoledne.“
Na odchodu mě to ale došlo.
„Hej Renée, otázečka.
Mám otázku. Zajímá mě to.
Proč můžu beztrestně říct „negr“,
ale nemůžu říct slovo „buzna“?
A ona na to: „Protože, Davide,
nejsi gay."
A já říkám: „No, Renée,
já nejsem ani negr.“
Ale v tu chvíli jsem si neuvědomil,
a Kevin si to těžce odedřel,
že porušujeme nepsané a nevyřčené pravidlo šoubyznysu.
Když ho řeknu, budete vědět, že říkám pravdu.
A to pravidlo je, že ať děláte ve své umělecké tvorbě cokoli,
nikdy nesmíte naštvat...
lidi z menšin.
Víte, koho tím myslím.
Lidé, kteří si zabrali 20 % abecedy.
Řekl bych ta písmena, ale nechci vyvolat jejich hněv.
Teď už je pozdě.
Mluvím o elkách a béčkách a géčkách
a téčkách.
Lidi bych překvapil. Mám přátele různých písmen.
Všichni mě mají rádi a já je taky.
Mám přátele elka. Mám přátele, co jsou béčka.
A přátele, co jsou géčka.
Ale téčka mě sakra nesnáší.
A já se nedivím.
Nemůžou za to. To já.
Nemůžu přestat s vtípky o nich.
Nechci ty vtípky psát, ale nemůžu si pomoc!
Vím, že ta písmena slýcháte dohromady.
„LBGT, LBGT“ a máte pocit, že je to jedno velké hnutí.
Ale není.
Všechna ta písmena mají svá hnutí.
Jen cestují spolu v jednom autě.
A...
hádám...
Jsme snad na střední? Tak má snad chůvu, ne?
Zvedni ten telefon, člověče. A běž s tím ven.
Jsem uprostřed důležité věci.
Nebylo by sranda, smát se mu: „Haha,“
a on vyjde ven: „Haló?“ „Mamka je mrtvá.“ „To ne!“
„Mamka je mrtvá.“
To byl divně načasovaný hovor, že?
Jako by ten telefon byl gay.
Jak jsem říkal...
hádám, že...
Géčka to auto řídí.
Mně to dává smysl.
Protože v géčku jsou běloši.
A tihle lidé se snaží obejít diskriminaci a útlak
a víte, jací jsou běloši.
„Známe ty cesty.
Vlastně jsme ty cesty dělali.“
„Vy ostatní se připoutejte. Dostaneme vás, kam chcete.“
Takže géčka jen to auto řídí.
Samozřejmě vedle géčka na sedadle spolujezdce...
jsou elka.
Každý má rád elka,
až na géčka.
Nevím, o co jde.
Jen vím, že je géčka moc nemusí.
Géčka do nich podprahově šťouraj.
Zbytečně. Není to zlo, ale tušíte, ne?
Něco jako: „To bych si neoblékal.“
A to, co ruší napětí mezi elky a géčky,
jsou béčka na zadním sedadle.
Přesně tak. To je ono.
Zakřičte, až uslyšíte své písmeno.
Jestli existuje něco, na čem se elka a géčka shodnou,
tak že béčka jsou sakra neotesané.
Elkům a géčkům připadají chamtiví. Chápete?
Jen si sedí vzadu: „Jo, kámo,
kohokoli v tomhle autě ojedu. Tak co, chlape?“
A vedle béček sedí
vzadu na sedadlech sami, koukají z okna...
to jsou téčka.
Všichni v autě respektují téčka,
ale taky všichni...
ta téčka nesnáší.
Není to vina téček, ale všichni v autě mají pocit,
že téčka ten výlet prodlužují.
Cokoli, co téčka řeknou, ostatní štve.
A téčka ani neřeknou nic špatného.
Jsou vzadu a mluví sami k sobě.
„Je mi horko.“ „Sklapni.
Sklapni už sakra, dobře?
Měl bys srolovat ta okénka, ty...
děvko, co já vím...“
„Cože?
Řekla jsem, že je tu horko.
Můžeš zastavit u příštího výjezdu? Potřebuji na záchod.“
Kámo, ve čtyřech státech pro tebe není žádný záchod!
Tak budeš už zticha, abychom se tam dostali?“
A když už to napětí jde v autě krájet,
kvéčka jsou stopaři, které přibrali cestou.
Nějaký bílý chlápek v šortkách, co jde po dálnici.
Géčka ho vidí. „Mohl by být jedním z nás.
Jsi v pohodě? Potřebuješ pomoc?“
Dojde k nim v mini šortkách, nahne se do okénka.
„Co se to tu děje, chlapi?
Madam.
Jakékoli zájmeno, se kterým jste vzadu spokojení.
Jo.
Nevím, kam půjdu.
Nevím, jestli jsem gay, nebo jsem hetero.
Ale vím jistě, že...
se fakt chci dostat do toho auta.“
A oni ho usadí mezi béčka a téčka.
Je mi líto téček.
Ale jsou tak matoucí.
A to není moje vina.
Mám pocit, že za mé vtipy musí nést část odpovědnosti.
Protože mě samotného by to nenapadlo,
ta představa, že se člověk narodí do nesprávného těla.
Ale musí přiznat, že je to sranda.
Je to sakra legrační.
Kdyby se to stalo mně, smáli byste se, nebo ne?
Nebylo by to vtipné, kdyby se to stalo mně?
Myslím, že by bylo.
A co když jo? Co kdybych byl Číňan?
Narodil jsem se do tohoto chlapa. Není to legrační?
A po zbytek života musím chodit okolo s tím výrazem.
„Hej vy všichni, jsem Číňan!“
A všichni se naštvou.
„Netvař se tak. Je to urážlivé.“
„Cože?
Takhle se uvnitř cítím.“
Je těžké nepsat tyhle vtipy, nemyslet na to.
I když se dívám na sport, přemýšlím nad tím.
Řekněme, že si LeBron James nechal změnit pohlaví.
Rozumíme si? Dobře.
Může zůstat v NBA
nebo, protože je to žena,
musí jít do WNBA,
kde bude za hru skórovat 840 bodů?
Co vlastně znamená být rovnocenný? Víte, co mám na mysli?
Pokud by se ženy vyrovnaly mužům,
neexistovala by WNBA, nebo ne?
Byla bys dost dobrá na to, hrát v NBA s námi.
A tady je další nápad, který bude kontroverzní,
mohly byste...
sklapnout.
Promiňte, dámy.
Já jen... Mám Me Too bolest hlavy.
Útočí na mě zrovna teď.
Je fakt těžké sledovat, co se děje.
Dámy, v posledním speciálu jsem řekl,
a měl jsem kvůli tomu dost problémů, řekl jsem vám, že máte pravdu.
Ale že to, jak na to jdete, nebude fungovat.
Ale jsem zaujatý. To jsem řekl.
Luis C.K. byl mým dobrým přítelem,
než zemřel při té hrozné masturbační příhodě.
A to byl jeho pokoj. Četli jste to.
Masturboval ve svém pokoji. Tam se má masturbovat.
A pak řekl: „Hej, vy, teď vytáhnu svý péro.“
Nikdo neutíkal ke dveřím.
Všichni tam postávali: „Říkám si, jestli to myslí vážně.“
A udělal se na vlastní břicho.
A je to tam.
Co je ta hrozba?
Neviděly snad ty ženský chlapa, co se udělá na vlastní břicho?
To je nejméně ohrožující hajzlík, jakého tahle planeta viděla.
Vidí se jen tváří tvář ostudě a...
tomu, jak to teče dolů, jak máslo po lívancích.
Neudělal nic, kvůli čemu byste měli volat policii. Zkuste si to.
Volám na policii: „Haló? Policie, ano.
Hovořím po telefonu s komikem Louisem C.K.
a myslím si, že masturbuje,
zatímco telefonuju.“
Víte, co řekne policie v Atlantě?
„No a o čem se bavíte?“
Zničili tomu chlápkovi život a teď se vrací do klubů
a chovají se, jakoby by ubližoval ženám, když je schopný tohle dělat.
O co vám dámy, sakra, jde?
Je sexismus mrtvý?
Ne, vlastně se stal opak.
Řekl jsem, že se to zhorší a oni mi řekli, že jsem hluchý.
Ale osm států, včetně vašeho,
přijalo nejpřísnější potratové zákony,
které tato země viděla od Roe vs. Wade.
Já vám to říkal.
Řeknu to na rovinu,
a vím, že se nikdo nestará, co si myslím.
Nejsem pro potraty.
Sklapni chlape.
Nejsem pro, ale nejsem ani proti.
Všechno záleží na tom,
kdo otěhotněl.
Řeknu to hned. Je mi jedno, jakou máte náboženskou víru.
Jestli máte péro, musíte o tomhle zmlknout.
Vážně.
Tohle je jejich.
Právo se rozhodnout je jejich jednoznačné právo.
Nejen, že si myslím, že mají právo rozhodnout,
ale věřím, že by se s nikým nemusely bavit,
kromě lékaře,
o tom, jak správně to právo uplatnit.
Pánové, to je fér.
A dámy, buďte fér vy k nám,
věřím, že když se rozhodnete mít dítě,
chlap by neměl platit.
To je fér.
Když vy můžete toho hajzlíka zabít, já ho můžu opustit.
Moje peníze, moje volba.
A jestli se pletu, pak se možná pleteme všichni.
Takže si to rozmyslete sami.
Jako co to sakra děláme?
Nemůžu žít v tom novém světě, který navrhujete,
a zatím, co se bojíme toho druhého, sledujte, co se děje.
12 lidí zabito při masovém střílení ve Virginia Beach.
To se děje každý týden.
Děje se to tak často, že téměř... Že mě to už nezajímá.
Vrátil jsem se domů dříve.
A měl na sobě oblek za 12 tisíc dolarů, protože život je fajn.
Vrátím se domů brzy a dělá se večeře.
Přišli jste domů při vaření večeře? Nevoní to skvěle?
Můj syn mě viděl a říká: „Táta je doma.“
Zvedl se od stolu a běžel za mnou, aby mě objal,
ale měl na sobě kuřecí omastek, tak ho zastavím a říkám:
„Hej, chlapče.
Pozor na to, synku. Je to drahý oblek.
Nechci mít všude na sobě kuřecí omastek.“
A on na to: „Co to sak... kuřecí omastek?
Tati, je to kachna.“
Uronil jsem slzu.
O takovém úspěchu se mi ani nesnilo,
že budu vychovávat kluka s kachním omastkem všude po obličeji.
Sedli jsme si a povídali si o všem.
Ženě jsem říkal o mých vystoupeních,
pověděl jí mé trans vtipy a ona na to: „Ten nesnáším.“
Víte, proč nesnáší ten vtip? Protože je Asiatka.
Ale víte co? Doma se tak netvářím,
pokud se opravdu nehádáme.
Ona a já, my se nehádali, ale víte co?
Říká: „Musíš to přestat dělat.“ A já se pokusil změnit téma.
„A co ve škole, kluci?“
Můj syn říká: „No, technicky jsme ji dnes neměli.“
Já na to: „Co se děje?“
Řekl: „Měli jsme nácvik střelby ve škole.“
Já o tom neslyšel. Víte, co to je?
Mají cvičení, ve kterém nacvičují, co dělat,
když do školy přijde někdo střílet.
Já o tom neslyšel. Říkám si: „Co to sakra?“
Musel jsem říct synům pravdu. Nechtěl jsem jim to říct.
„Synku,
synku, poslouchej.
Kašli na to cvičení.
Jestli někdo přijde do vaší školy a bude chtít střílet, budu k tobě upřímný.
Nejspíš tě zastřelí, kámo. Jen říkám pravdu.
Máš slavného tátu. Hodně toho nakecám.
Budou střílet po tobě, človíčku.
Jen zůstaň v klidu a utíkej cikcakem
a nikoho se nesnaž zachránit, synu. Rozumíš mi?“
Proč mají děti nacvičovat věci, nad kterými nemají kontrolu?
To cvičení jen děti zneklidňuje. O blbějším jsem neslyšel.
A když je tam trénujete během toho cvičení,
necvičíte tak i střelce?
Ten chlápek to poslouchá a učí se to s ostatními.
Sedí tam vzadu...
„Kde se máme setkat?“
Jestli jste rodič, tak je to děsivé.
Fakt strašidelné. Všichni rodiče se na sebe vytřeštěně dívají,
protože jako rodiče víme, že jeden z nás...
vychovává střelce.
Nevíme, který z nás to je.
Víme jistě jen to,
že když jste bílej rodič, šance, že jste to vy,
je exponenciálně vyšší než u ostatních.
Střelba ve škole je hra bílých děcek.
Fakt šílený. Já taky školu nesnášel.
Nikdy mě nenapadlo...
všechny ve škole pozabíjet?
Sakra šílený.
Dělejte to, co já. Zkuste pár věcí.
„Nešels do školy, chlape? Tak nechoď.
Projdi se a buď s děckama. Ser na školu, člověče.
Zkus drogy. Už jsi to zkusil? Člověče, to může...“
Děsivý věci.
Dost jsem o tom přemýšlel.
Nevidím žádný poklidný způsob,
jak odzbrojit americké bělochy.
Jen jedna věc zachrání tuto zemi před ní samotnou.
To stejné, co tuhle zemi zachrání před ní samou,
a to Afroameričané.
Jasně.
A vím, že hodně z vás přemýšlí nad tím:
„Měli bychom to dělat?“
Jo. Do háje, měli.
Poslyšte, bez ohledu na to, co říkají nebo jak se kvůli nim cítíte,
pamatujte, tohle je taky vaše země.
Je nám uloženo,
abychom zachránili naši zemi.
A víte, co musíte udělat.
Tohle je volební rok.
Musíme to myslet vážně. Každý schopný Afroameričan
si musí zaregistrovat...
legální střelnou zbraň.
To je jediný způsob, jak změnit zákon.
Nesnáším zbraně, osobně.
Nemůžu je vystát.
Jo, ale pár jich mám.
Nechci je, ale mám pocit, že je potřebuju. Nezapomínejte, kde žiju. Žiju v Ohiu.
A ti, co Ohio trochu znají, ví, že slovo „Ohio“
je slovo původních Američanů.
Znamená, doslova,
„země chudých bílých lidí“.
A nevím, co se tam děje,
ale podle mých zkušeností,
chudí běloši zbožňují,
a myslím, že sakra zbožňují...
heroin.
Zdá se, že se ho nemůžou nabažit.
Netušil jsem, co to vidím.
Řídím a říkám si: „Proč jsou ti běloši tady tak ospalí?“
Je to fakt špatný.
Vycházím večer z nočního klubu v Daytonu,
parkuju v uličce a nikdo není venku.
Nemám žádnou ochranku, nic.
Byl jsem doma. Říkám si, že je všechno v pořádku. A jakmile otevřu auto,
úplně sám,
najednou,
jeden z těch na heroinu závislých bělochů vyskočí z popelnice.
Pořádně mě vyděsil. Zařval jsem.
Došlo mi, že je to ženská. Byla mimo. Asi takhle:
„Hej, kámo.
Hej, kámo. Uklidni se, jo?
Je mi blbě, jasný?
Potřebuju drogy, kámo.
Prosím? Vyhulím ti péro za pět dolarů.“ A já na to:
„Za dva.“
Evidentně jsem žertoval.
Tato opiátová krize je krize.
Vidím to každý den. Je to tak špatné, jak říkají.
Kazí životy,
ničí rodiny.
Co mi to bohužel připomíná? Vidíte to?
Připomíná mi to nás.
Ti bílí vypadají přesně jako my během kokainové epidemie.
Vím, je fakt šílené to vidět.
Ty kraviny, o kterých mluví ve zprávách, jak je národ rozdělený, nevěřím tomu.
Cítím, že v dnešní době fakt jeden druhého dost dobře vidíme.
Je to šílený, protože chápu, jak se bílá komunita
musela cítit, když viděla černou komunitu při kokainové pohromě,
protože je mi to taky fuk.
„Ještě chvilku vydržte, běloši.
Prostě řekněte ne. Co je na tom tak těžké?
Pamatujete, co nám říkali? Ale to je dobrý.
Žádná zášť. Konečně jste to pochopili.
Jakmile se to děje vašim dětem, zjistíte, že je to zdravotní krize.
Ti lidé jsou nemocní. Nejsou to zločinci.
Jsou nemocní.
Ať je to, jak chce,
jsem ozbrojený až po zuby.
Moje první zbraň byla brokovnice ráže 12.
Já zbraň nechtěl.
Ale nastěhoval jsem se na farmu. Sedím si tak na verandě
a vidím bílého chlápka, jak si vykračuje po mém pozemku.
Sebejistě. Jako by tam patřil. Taky měl pušku. No není to k nasrání?
Říkám si: „Co sakra ten chlap dělá na mém pozemku?“
Byl jsem vytočený,
ale neozbrojený.
A tak jsem nakonec
na toho hajzlíka mával, jako děvka. Takhle...
A jakmile byl dost daleko,
tak běžím k autu a fičím do obchoďáku.
Je to venkovská bělošská oblast.
Nezapomeňte, byl jsem nervní kvůli chlapovi na mém pozemku,
jsem černoch a potil jsem se.
Víte, na co myslím? Běžím k pultu se zbraněmi,
černej a zpocenej,
potím se a jsem černej, a rozhlížím se...
já vypadal jako otrok.
Říkám: „Potřebuju zbraň. Ihned.“ Takhle.
Prostě takhle.
Ten chlap se neptal. Jen vzal brokovnici ráže 12
a podal mi ji.
V životě jsem nedržel zbraň. Já na to:
„Taky potřebuju kulky.“
Ten chlap sáhne pod pult a vytáhne dvě krabice patron.
Říká: „Dobře, kámo. A jaké chcete?“
Já netušil.
Na jedné byly obrázky kačen.
Na druhé nějaké zvěře.
Tak říkám: „No, co ty s těma kachnama?“
Říká: „No, to jsou broky na ptáky.“
A pak, bez přehánění, pokračuje:
„Ty chlapa nezabijou.“
Říká: „Jen ho pěkně pokropí.“
Říkám: „Co to sakra? Pokropit?
Víte, co znamená, ty hajzlíky pokropit?
To znamená, že když střela exploduje,
horké broky vystřelí z hlavně pušky
a toho hajzlíka nezabijou,
ale jen se mu dostanou pod kůži, do masa.
Bože, to musí bolet.
Horké broky?
Vzpomínáte, jak Dick Cheney někoho trefil do obličeje a on přežil?
To byly broky na ptáky.
Říkám: „No a co ta krabička s jelenem?“
On na to: „No, to jsou kule.
Tím uděláte díru do zatracenýho náklaďáků, když chcete.
Takže kterou chcete?“
Já chytil tu s jelenem a zatřepal s ní.
Já myslel, že si dělá srandu. Říkám: „Máte krabičku,
na které je chlápek na cizím pozemku? Protože...
hledám přesně takovou sílu.
Já nevěděl, že když chráníte svůj dům se zbraní,
tak že je předepsáno, že si máte koupit obě.
To jsem fakt neznal.
Je to takhle: máte 6 střel v brokovnici ráže 12.
Takže když ji nabíjíte, nabíjíte ji takto.
První střela: na ptáky.
Druhá střela: kule.
Na ptáky a pak,
je to Jamajčan.
Kule, kule, kule.
Přestavte si to. Takže jsem v posteli, spím
a najednou mě probudí žena.
„Davide, vzbuď se!“
A já na to: „Och. No podívejme, kdo dorazil.“
Vytáhnu péro z pyžama.
A ona: „Ne, něco slyším.“ „Né, sakra.“
Tak vylezu z postele...
chytnu pušku.
Říkám: „Počkej, zlato. Kouknu se. Zamkni za mnou.“
Bože, má pravdu.
V kuchyni je běloch závislý na heroinu...
probírá se sklenicí na drobné u dveří.
„Na ty drobné se nadřu.
Musím něco udělat.“ Nejdřív nabiju brokovnici.
„Hej, zmrde!“ Klik-klak.
To byla zkouška.
Rozumnou lidskou bytost
by ten zvuk klik-klak zastavil.
Ale tenhle člověk fakt nebyl rozumný.
Jsi závislý na drogách. Lovíš tam ty drobáky.
Musím jednat rychle. Ten chlap už má jeden a půl dolaru.
„Já tě varoval.“
Broky na ptáky!
A je to tu.
Horké broky proniknou do jeho žluté, heroinové kůže.
Nezapomeňte, já ho nevraždím. Jen ho pěkně opepřím.
Ozve se heroinový výkřik.
A tím by to mělo skončit.
Ale... Jejda.
Přepočítal jsem se.
Zatímco řve na zemi,
všimnu si, že má příšerně zabarvené zuby.
To vůbec není heroin, co?
Je to perník.
Vyskočí zpátky, bez úhony.
Došlo na těžkou váhu.
Klik klak.
Kule!
A kdyby měl sebou kámoše, tak mi zbyly jedny broky na ptáky.
Opakuji cyklus.
A pak už jen kule pro všechny.
A budu v kuchyni plné umírajících závisláků na heroinu,
žvanících pitomá sjetá poslední slova.
„Tys mě střelil, brácho.“
„Bolí to, chlape. Bolí...“
Ta poslední slova jsou nejblbější. Jako třeba:
„Proč máš venku ptáka?“
Já se jen bál, že na mě zaútočí.
Stává se to i těm nejlepším.
Nezapomeňte, co se stalo tomu francouzskému herci.
Víte, o kom mluvím.
Jussie Smollet je tak francouzský...
Velmi slavný francouzský herec.
Neslyšeli jste o Jussie Smolletovi?
Jussie Smollet je herec z Francie.
A proslavil se v pořadu zvaném Empire.
A jeden večer
byl pozdě v noci v Chicagu
a stal se obětí...
Byl obětí rasistického a homofobního útoku.
Víte, Jussie Smollet je...
gay a černoch, nejenom Francouz.
Byla to šílená historka.
Zjevně, když šel v noci po ulici,
vynořili se ze tmy dva běloši...
s MAGA klobouky a zbili ho.
Okolo krku mu uvázali provaz, nadávali mu a...
nalili na něj bělidlo a zmizeli ve tmě.
Dostalo se to do mezinárodních zpráv.
A všichni zuřili, hlavně v Hollywoodu.
Lítalo to všude po Twitteru a Instagramu.
„Spravedlnost pro Jussieho“ a podobně.
Celá země byla na nohou.
Pořád se o tom mluvilo ve zprávách
a z nějakého důvodu
my, Afroameričané,
jsme byli podivně zticha.
Byli jsme tak potichu,
že gay komunita začala obviňovat afroamerickou komunitu,
že je homofobní, když ho nepodporuje.
Ale oni nepochopili, že jsme ho podporovali...
ale naším mlčením.
Protože my jsme chápali,
že tenhle chlap evidentně lhal.
Žádný z těch detailů vůbec neseděl.
Říkal, že šel po ulici v Chicagu
a přišli k němu běloši a řekli:
„Hej, chlape, nejsi ten černej buzík z Empire?“
Co to sakra je?
Mluví tak běloši?
Znám bělochy. Tak nemluví.
„Seš ten černej buzík z Empire?“ To by nikdy neřekli.
Zní to jako něco...
co bych řekl já.
Když jste rasisti a homofobní,
ani netušíte, co to je za chlapa. Nekoukáte na Empire.
Černoši nikdy nelitují policii, ale tentokrát mi jich bylo líto.
Umíte si představit, jak policejní veterán bere hlášení od toho kluka?
„Tak pane Smollette. Povězte mi, co se stalo.“
„Dobře, vy... 2:00 ráno.
Odešel jste z domu ve dvě ráno. Bylo 16 pod nulou a...
Dobře.
Vy jste šel? Šel jste. Dobře.
A kam jste šel?
Do Subway?
Ty sendviče?
V tu chvíli k vám ti muži přišli?
Viděl jste je? Měli nějaké...
Dobře, co měli na sobě?
Klobouky MAGA?
Klobouky MAGA v Chicagu?
Omluvte mne na chvíli, pane Smollete. Franku, pojď sem.
Zjistěte, kde byl včera Kanye West.“
Tak šílená historka.
Řekl, že mu dali kolem krku lano.
Byl někdo z vás někdy v Chicagu?
- Ano. - Dobře, takže jste tam byl.
A řekněte mi: kolik provazů jste viděli?
Kdo tam sakra nosí provaz?
A kdy tě to chlape přepadli, v roce 1850?
Kdo má provaz?
To bylo hrozné.
Takže, fajn.
Dělám někde vystoupení a jsem na pódiu,
trochu přiopilý, no.
Říkám si: „Sakra, něco o tom chlapovi řeknu.“
Říkám si, že to bude v pohodě. Všichni mají zamknuté mobily...
Tak o tom klukovi mluvím.
Žvaním kupu věcí.
Ale nevěděl jsem,
že je v publiku novinář.
A naneštěstí pro mě,
ten hajzlík...
si dělal dokonalé poznámky.
Řekl všem, co jsem řekl.
Dokonce dal vtipy do nadpisu.
V nadpisu bylo: „Dave Chappelle říká,
že chce o hlavu Jussieho Smolleta rozbít domek pro panenky.“
Určitě mě napadlo, když jsem to četl,
„No, je po mně. Jsem hotovej.“
Naštěstí pro mě,
ještě ten den
chicagská policie chytla ty hajzlíky, co to provedli,
a vtipné je, že to oba byli Nigerijci.
Nejenom že nebyli bílí, ale byli hodně černí.
Byli to Nigerijci, a to je k popukání.
Celé to teď je ještě vtipnější.
„Tohle je země MAGA,
ty černej buzíku.“
„Ty černej buzíku.“
Jestli jste ve skupině, ze které jsem si dělal legraci,
tak víte, že si z vás dělám legraci jen, když ve vás vidím sebe.
Dělám si srandu z chudých bělochů, protože jsem býval chudý.
A vím, že jediný rozdíl
mezi chudým černochem a chudým bělochem je to,
že chudý běloch má pocit, že by se mu to nemělo přihodit.
Všechno ostatní je stejné.
Vím, jaké to je, mít doma zimu.
Nesměl jsem se dotknout termostatu bez svolení mého otce
a v tom baráku sakra mrzlo.
Říkal jsem: „Táto, prosím. Můžu zapnout topení,
třeba na 32? Je fakt zima.“
A táta říkal: „Víc se oblékni, Davide.“
„Mám na sobě tři vrstvy.
Podívej se na mě! Mrznu tady.“
A on na to: „Jen na tu zimu nemysli, Davide.“
A já říkám toto. Neřekl jsem mu to,
ale řekl jsem to před ním, aby to slyšel.
Říkám: „Nesnáším, že jsem chudý.“
A můj táta se fakt naštval.
Nekřičel nebo neřval. Takový nebyl.
Hodil na zem noviny a říká: „Davide,
ty nejsi chudý.“
„Být chudý, to je mentalita.“
Říká: „Je to mentalita,
ze které se velmi málo lidí zotaví.
Na to nezapomínej, synku.
Jsi jen na mizině.“
Řekl: „Jsou to jen finanční okolnosti,
které brzy překonáme.“
A já na to: „No, tati, říkej tomu, jak chceš,
ale je to hodně nepohodlné.“
Na střední se blížil ples.
Bylo mi 12. Říkám: „Táto, můžu na ples?“
Říká: „Jasně, že můžeš. Jdi tam a poznej nové lidi.“
Říkám: „Skvělé. Dostanu se tam za 3 dolary.“
A táta řekl: „Ach...
Promiň, synu...
ty nemám.“
Já na to: „Co to sakra?
Nemáš tři dolary?
No tati, jak tak můžeme žít, tati?
Kéž bych z toho pekla našel cestu ven!
Udělám cokoli, abych nebyl chudý.
Když dostanu šanci, ukážu zadek Michaelu Jacksonovi.
Musím se z toho pekla dostat.“
Táta řekl: „Když chceš na ten ples tak moc jít, tak ti napovím.
Trocha peněz je v pokladničce,
tak si je tam vezmi.“
Bylo mi 12. A to jsem udělal.
Dorazil jsem na ples brzy.
Za mnou byla dlouhá řada děcek,
a u dveří napočítám 300 centů, abych se tam dostal.
Do konce života na to nezapomenu.
Však víte. Jestli jste byli chudí, tak víte, jaké to je.
Neustále se stydíte.
Máte pocit, že je to vaše vina
a děcka se smějou: „Haha, podívejte, jak je Dave Chappelle chudý.
Když na to vzpomínám,
to je jediný okamžik v životě, kdy mě napadlo:
„Měl bych ve škole všechny pozabíjet.“
Moc vám všem děkuji
a dobrou noc.
A JAKO VŽDY, ELAINE
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková