På 1700-talet använde adeln maten för att bekämpa ledan och visa upp sin storhet.
Samtidigt hade vanliga människor knappt mat för dagen.
Värdshus och posthåll serverade enkla måltider till resande
men det var ovanligt att äta utanför hemmet.
Restaurangen, en plats för skapande, gemenskap och samvaro
hade ännu inte uppfunnits...
Smör, mer smör!
Arbete, energi och smör!
Kom nu, mina herrar, var generösa!
Is till skaldjuren och eld till viltet!
Ni där! Hur går grillningen?
Duvan ska vara blodig!
Grönsakerna knapriga, duvan blodig.
Att göra räcker inte, man måste göra det väl.
Göra det stort och utsökt!
Till en njutning.
Vad är det du gör?
Jag... pudrar köttet med kanel.
Lever du på medeltiden?
Mörda inte köttet med kryddor!
Ta fram smaken, dölj den inte!
Benjamin!
Ställ det där till rätta.
Och du, herr Kanel...
får diska!
Diska!
Skynda på, mina herrar.
Det är en stor dag.
Undan! Undan!
Flytta på er!
Ålpatéerna och kräftpajerna går in först.
Hertigen känner för kräftor.
- De vill ha andra serveringen. - Tycker de om det?
Det enda de kritiserade var porslinet från Kina.
Det här är en ny skapelse, till förrätt.
Den stod inte på menyn.
Ni kan ju reglerna, inga nyheter.
Jag hittade er son i biblioteket igen! Det är inte för honom.
Hur ofta måste jag säga det?
Skynda på, mina herrar!
Det bordet kommer att ha fler stolar än gäster.
Vet man inte hur man bjuder är det bäst att låta bli!
- Det kräver sällsynta kvaliteter. - Så sant.
Rikedom, naturligtvis, men också frikostighet.
Smak, behag och kvickhet.
Vi måste se saker som de verkligen är.
En sann Amfitryon är sällsynt.
Helt sant, min käre Chamfort.
Det finns inte många bord som ert i kungariket Frankrike.
Min vän. Ni är den nye Lucullus.
Det här är nytt.
Vad kallar du det?
Deliciös.
Den är deliciös.
Oroa dig inte.
Hertigen kommer att älska det. Det gör han alltid.
Det är annorlunda idag. Hans gäster besöker ofta Versailles.
Måltiden kan föra honom närmare hovet, och då tar han med mig till Paris.
Skulle du laga mat åt kungen?
Då tar du mig med dig!
Hertigen skulle vilja ge sina kommentarer.
Vi kan väl vara överens om att en man utan kock är en man utan vänner.
Hemligheten är att utbilda honom själv.
Min far upptäckte vår när han bakade bröd på ett posthåll
i en avlägsen del av landet.
Bagarlärlingen blev kökspojke
och kökspojken köksmästare.
Mina herrar, glöm aldrig
att frosseri är en dödssynd.
God mat är tillåten
men vi måste bekämpa detta mode av glupskhet och överdriven aptit.
Att äta retar aptiten.
Och bordet leder till sängen.
Har ni hört något från er vän La Varenne?
Han har visst allvarliga problem.
Det har han inte längre, han har hängt sig.
Jag som trodde att han hade smak.
Vi glömmer ämnet, det förstör aptiten.
Erbjud istället en kommentar till min köksmästare.
Han står här och väntar framför oss.
Jag har ätit läckra saker här.
Soppans lyster var underbar.
Salladens utsmyckning förtjänar att nämnas.
Era vaktlar var vackra att skåda.
Jag har bara ett ord, lysande.
Vi säger det, det var vackert.
Mina herrar, det kräver ord.
Det var skimrande, läckert
och glänsande.
Det var inte en måltid, det var en balett!
Mina herrar, jag är glad att ni tyckte om det.
Manceron, allt var tillagat till perfektion.
Jag smakade er kalkon-höna. Den var fyllig, glad och delikat.
En fröjd.
Era nors-briocher smälte i munnen.
Jag fann dem...
skälmska och hövliga.
Skälmska och hövliga.
Som baronessan de la Courtade.
Så baronessan är en brioche.
Min käre Chamfort, ni har trakterat oss väl.
Med sådana läckerheter står Paris öppet för er.
Vad kallar ni de här små pajerna
som serverades som förrätt?
Det är... deliciöser.
Det är den enda falska tonen.
Jag håller med er.
Jag har redan sagt det, undvik initiativ.
Nöj er med den begärda menyn.
Den innehåller nån slags svamp som inte har att göra på ert bord.
Och vad är det här för blek grönsak?
Inte rädisa, hoppas jag.
Potatis.
Tuberkulos!
Vem tar ni oss för?
- Tyskar? - De sprider spetälska!
Potatis är inte bara farligt, det är också smaklöst och fult.
Sanningen är att era rätter saknar färg.
Och fjädrar!
Er mat är möjligen ätbar, men den är...
lantlig!
Och vad är det där för skägg?
Det här är inte 1600-talet längre.
Allt under jord är avskyvärt.
- En bra kock borde veta det. - I Paris hade det kostat er anställning.
Tryffel och potatis är bara lämpligt för grisar!
Grisar...
Jag förstår... grisar.
Han tar oss för kultingar!
Små svin!
Vildsvin!
Ser jag ut som en skinka?
Be om ursäkt.
Manceron!
Be om ursäkt, Manceron!
Jag kom för att sätta ut fällor med honom.
Då låg han där, på golvet.
Det var maginfluensan som dödade honom.
Men din far var en tuff typ.
Byborna invaderade huset under de dagar som följde.
Bristen på mat gjorde att de höll på att dö av hunger.
De kom och letade efter bröd.
De förstörde allt.
Nåväl, nu när du är här...
går jag hem till mina ruiner.
Det finns plats för tre.
Men om du stannar får du tvätta dig. För du stinker.
Är det din son?
Ja.
Hans mamma dog när han var tre.
Jag kan visa dig skogen om du vill.
Som jag gjorde med din pappa när han var liten.
För sjutton!
Det tyckte han om.
Han följer nog inte med dig.
Han tycker bara om böcker.
Böcker och pennor.
Det är knappt att han hjälper mig i köket.
Jean-Jacques Rousseau förespråkar ett enklare liv.
I det fria.
Jag går gärna ut i skogen.
Så ni stannar här?
Det är en grönsakssoppa.
Vad har ni för grönsaker?
Det finns inget mer värmande än buljong.
Jag har gett er häst mat.
Mannen där ute, är det gamle Mancerons son?
Det är min far.
Var han verkligen kock?
Ja, men jag gör soppan.
Det är bra att ni har öppnat igen. Det finns alltid för få posthåll.
Var kommer ni ifrån?
Paris.
Paris?
Vad händer där borta? Här får vi aldrig veta nåt.
En dag ska jag också åka till Paris.
Här.
Tidningen från i förrgår.
Jag har läst den, du får behålla den.
Tack.
Förra veckan var jag på operan.
- Jag njöt av monsieur Beaumarchais... - Och folket? Vad gör folket?
Jag hörde att det är oroligt.
Utan mat i magen gör man oväsen.
De gastar på gatan, stjäl från kyrkor men smyger hem när vakten kommer.
Folket tycker om att lyda.
Och de tigger om stryk då och då för att minnas det.
En lydig best, det leder ingen vart.
Du har det bättre här, tro mig.
Ni har ett fint ställe.
Jag känner till härbärgen, jag reser året runt.
Om ni anstränger er lite får ni hit diligenser innan året är slut.
Om ni byter ut soppan.
God dag, François.
Varför här? Vi brukar stanna i Roanne.
Benjamin, den stora kofferten stannar här.
Vi kan väl äta här?
Nej, de väntar oss vid nästa posthåll.
Soppan är inte godare men servitriserna är i alla fall yppiga!
Är ni Manceron?
Jag heter Louise, jag vill bli er lärling.
Jag har syltat hos hertigen av Briançon. Jag vill lära mig laga riktig mat.
Ledsen, jag är inte kock längre.
Adjö.
Benjamin, bär upp den där kofferten!
Du kan erbjuda nån annan adelsman dina tjänster.
Många skulle vilja anlita dig.
Det vore det bästa hämnden på Chamfort.
Vad pratar du om för hämnd?
Det är för Chamfort jag lagar mat.
För hans smak, hans gom.
Jag tjänade fadern, jag tjänar sonen, det är mitt liv.
Jag är skyldig dem allt.
Du äter inte tillräckligt. Ät!
Kött gör en sur och våldsam. Jag äter inte det längre.
Prata inte strunt, ät bara.
Du kan inte bara stänga in dig här, när det finns så mycket att uppleva.
Jag läste att bröderna Montgolfier flyger i ballonger.
Kan du tänka dig?
En dag reser vi säkert i luften på samma sätt som på vägen.
Och vi sjunger som blåmesar.
Det är bara struntprat.
Den dag då människan flyger...
kommer kockarna att vara kungar.
Vart ska du?
Det finns saker jag inte förstår.
Varför bad du inte om ursäkt?
Jag hade inte gjort nåt fel.
Kanske...
Hertigen är i alla fall kvar på sitt slott.
Och du sitter här och surar.
Du borde prata med honom.
Han får kalla på mig.
Under tiden har vi vatten, vilt och grönsaker. Det räcker långt.
Det där är bara prat.
Du har glömt hur det är att vara fattig.
Tro mig, du tröttnar snart på kastanjesoppa.
Hon är fortfarande kvar.
Och hon vägrar äta.
- Säg att hon kan sova i stallet. - Det har jag redan gjort.
Hon säger att hon inte rör sig förrän du ändrar dig.
Matlagning är för män.
Kvinnor förstår sig inte på det.
Jag kanske har fel kön, men jag är född till det, det vet jag.
Och jag har viljan.
Jag an alla berömda recept. Taillevents, Massialots.
- Jag kan dem allihop. - Kan du läsa dessutom?
Jag har lärt mig.
Jag lär mig snabbt.
Ni kan förhöra mig. Vilket recept vill ni höra?
Duva 'poupeton', kanin i apelsinjuice?
Se dig omkring. En lärlingstid är tre år.
Vill du tillbringa tre år här?
Jag stannar så länge det behövs. Så länge ni anser nödvändigt.
Du är ändå för gammal för att bli lärling.
Jag kan betala er.
Alla mina sparpengar, allt jag har. De är era om ni säger ja.
Svaret är nej.
Tryffel med potatis var en fantastisk idé.
Ert missöde hos Chamfort har blivit en historia vid hovet.
Den har nått hela vägen till greven av Briançon.
Jag är säker på att hertigen ändrar sig. Han har redan avskedat er ersättare.
Och är missnöjd med den nya.
Här finns varken utrustning, varor eller ens ett kök.
Jag är för gammal för att imponeras av kopparglans.
Och det är inte slevar och krus som lär mig det jag behöver.
Jag har tappat smaken för matlagning.
Lär mig så återvänder den säkert.
Du får smutsa ner händerna lite.
- Varsågod. - Tack.
Om ni behöver mer finns vi på marknaden varje morgon.
Ställ det i källaren.
Hur ska vi kunna få ägg om du äter upp dem direkt från hönan?
Och du kanske kan hjälpa oss?
Ert bröd är gott, men vinet är sällsynt.
Auvergnes vägar gör mig törstig.
- Louise! - Ja.
Vin till herrarna.
Vilket vackert landskap! Länge leve Cantal!
Flytta på dig!
Min far brukade säga att Gud skapade vatten för att släcka människans törst.
Men han tänkte på munkarna när han skapade vin.
Er far var en stor man.
Och vad sa han om ost?
En munk kan klara sig på lite, men han behöver ost!
- Ni har inte en liten bit salers? - Nej, jag är ledsen.
Ett värdshus utan ost är en munk utan mage.
Det finns vid nästa besök. Jag har beställt roquefort.
Roquefort, saint nectaire, cantal, chèvre.
En bit av varje hade varit en god måltid!
Ni skulle behöva en stor tallrik.
Ni får servera dem på en bricka!
Det här är stort.
Här, den här är till dig.
Den första kaninen är viktig.
Vintern är över men tjuven är fortfarande hungrig.
- Belönar ni stöld? - Nej.
Jag köper fred.
Jag skickar Benjamin till byarna för att be dem att skicka sitt mjöl.
Så ger vi dem bröd.
De svälter.
Om vi inte ger kommer de och tar allt vi har.
Varför utsätter du dig för det här?
Jag var trött på sylt.
Dra dina syltsagor för nån annan.
Vi vet båda två att du aldrig har arbetat.
Jag har iakttagit dig.
Du jobbar hårt, det erkänner jag. Men händerna är inte vana vid arbete.
Det räcker att se dig gå.
Bara två slags kvinnor går så där.
Adelsdamer och horor.
Och om du var grevinna...
hade du inte varit här.
Du ljög för mig.
Ni har inte rätt att sluta laga mat!
Snön har smält.
Dra nytta av att våren är här.
Adelsmännen kommer att vilja organisera fester.
Chamfort behöver er.
Då vet han var jag finns.
Gör honom avundsjuk så att han kommer tillbaka.
Erbjud era tjänster till andra.
Berömmelsen kommer att locka honom.
Gör honom sugen, förför honom.
Förväxla inte ditt yrke med mitt.
Jag ber bara om en andra chans.
Vi förtjänar väl alla en andra chans?
Ni har rätt, jag ljög.
När min far dog blev jag ensam.
Med ett berg av skulder.
Jag var ett enkelt byte.
Först var det för att överleva, för att betala hyran.
Efter det fortsatte jag.
Från en beskyddare till en annan.
Tills jag hamnade hos La Gourdan, den mest berömda bordellmamman i Paris.
Där blir man friserad, pudrad och uppklädd.
Och gör man ett bra jobb kan man bli kurtisan.
Jag gjorde ett bra jobb.
Ni accepterade att lära mig när ni tog mina pengar.
Gör ni inte det är ni både en usling och en tjuv.
Det är tur för dig att du är kvinna.
Nej, jag är er lärling.
Det är dags att ni lär mig mer än att hugga ved och skyffla dynga.
Vad gör du här?
Har du ingen familj?
Inga barn?
En flicka som du måste ju ha oäktingar.
Jag förlorar dem innan de föds.
Jag kanske inte duger nåt till, men jag ger inte upp.
Ta på dig kappan.
Om ni vill bli av med mig, säg det!
Och nu, då?
Väck mig när du har hittat nåt att äta.
De här örterna smakar piss.
Vad gäller svampen godkänner jag de här två.
Och den lilla skrumpna.
Men den här...
Den tillagar du bara om du vill göra dig av med nån.
Det är en flugsvamp.
Den dödar på tre dagar.
Den kanske var till mig?
Det fanns tryffel och vaktel längre in i skogen.
Om du inte känner igen bra råvaror blir du aldrig en riktig kock.
Nå, är omeletten klar?
Den har ingen smak.
Sätt dig där.
Varför där?
Ifrågasätt inte allt jag säger.
Om jag säger sitt så sitter du.
Du lyssnar.
Det är fyra ord du måste känna till:
Gesten.
Elden.
Tiden.
Verktyget.
Men det spelar ingen roll om du inte känner smaken.
Du måste känna till varenda ingrediens för att kunna respektera den
och göra den levande.
Röda vinbär ska smaka röda vinbär.
Kål ska smaka kål.
Sitt ordentligt.
Blunda.
Varför då?
Varför, varför... För att!
Vill du lära dig eller inte?
Världen är ful för att vi gör den ful.
Falsk, grov.
Samma sak gäller... Blunda!
...matlagning.
En kock måste träna sin smak, precis som en musiker sina öron.
Det räcker inte med att lyssna på musik för att kunna spela. Man måste lära sig.
Det här är vår musik.
Allt finns i munnen.
Lita på din mun.
En valnöt.
Ja.
Svamp.
Morot.
Mint.
Rödbeta.
Gör inte så.
Ni är alla likadana.
Jag är värd lika mycket som dina baroner och markiser.
Jag betalar, så jag bestämmer.
Han slog ner hungerrevolterna i Provence men vägrar bli Marseilles ledamot.
Det är en sann adelsman.
De säger att han är hemskt ful. Han är inte 'beau', den där Mirabeau!
Man måste höra honom tala. Hans tal gör honom underbar.
Det talar till hjärtat...
Och kvinnor älskar honom.
En god talare sover aldrig ensam.
Håller ni inte med?
Jag har en idé, mina herrar.
Jag vill skriva vår meny på en tavla vid stallet, så att resande vet vad som finns.
- Vad tycker ni? - Hör på honom!
Nyss serverade han soppa, nu lockar han kunder direkt från diligensen.
Det var väldigt gott.
Och det var kryddat med leende och glädje. Jag sa ju att det var ett bra ställe.
Har du mer smör?
Och tre bröd att ta med.
En kvinna som du väcker aptiten.
En riktig sötsak.
Jag borde veta, jag tillverkar konfekt.
Jag slår vad om att du tycker om dragerade mandlar.
Här.
De är dina...
För en kyss.
Det var ett litet knyte.
Du borde skaffa dig lite bättre vin.
Inte sånt här, utspätt med vatten.
Det kan du sälja dyrare.
Sluta dricka och fånga lite forell istället!
Vad säger ni om att skriva vad måltiden kostar?
Nej, anställ hellre andra flickor.
Kräk!
Vad stirrar ni på?
Jag? Ingenting.
Jag tror att jag går.
Din terrin saknar persilja.
Du måste variera smakerna.
Låt färgerna samverka.
Om ni inte gillar den kan ni väl göra den själv.
- Jag är kock, inte värdshusvärd. - Och jag är lärling, inte servitris.
Jag kom inte hit för att bli kladdad på av kunderna, eller ägaren.
Det här kanske var ett misstag.
Jag borde nog ge mig av.
Det ska inte hända igen.
Jag lovar.
Förlåt mig.
Lägg terrinerna och ostarna så att de syns.
Kunder vill se vad som finns.
Det väcker aptiten.
Där är du ju! Jag saknade dig.
Sätt dig, min sköna.
Är det nån här?
Nå?
Är det ingen här?
Jag är här!
- Jag väntar! - Jag kommer, jag kommer.
Herr förvaltare...
Vad förärar oss ett så nobelt besök?
Bespara mig sarkasmen och vattna min häst. Jag är på genomresa.
God dag, Hyacinthe.
Ser man på, min vän.
Vad har hänt er?
Ni ser ut som en björn.
Här har ni alltså er lya?
Jag hör att ni har blivit bagare?
Jag bakar mitt bröd.
Men jag kan inte tänka mig att ni är här för att prata om mjöl.
Vad nytt från slottet?
Ni har fel, Manceron.
Jag är faktiskt här för era limpor.
För bröd innebär skatt.
Trodde ni att ni skulle slippa?
Allt arbete kräver skatt.
Det var dyrt för lite bröd.
Skatt är skatt, för ugnen och för kvarnen.
Se inte så dyster ut, Manceron.
Ni ville ha nyheter från slottet.
Då så.
Gamle Gautier har en ny peruk.
Ett vildsvin fläkte upp två av våra bästa hundar.
Och lille Louis bröt en arm när han föll från en ponny.
Och i köket?
En ändlös vals.
Den senaste lär inte överglänsa er.
Till och med Francine vägrar ligga med honom.
Kan ni tänka er.
Och hertigen är nästan aldrig där, han tillbringar tiden i Paris.
Och när han äter hemma är han alltid på uselt humör.
Nu...
pratar vi om framtiden.
Hertigen anser att ni har tänkt över ert misstag.
Han planerar att göra ett kulinariskt besök.
Ert straff kan närma sig slutet.
Med tanke på vad jag ser...
kommer nyheten i rättan tid.
Hertigen önskar en festmåltid här om två veckor
när han är på väg hem från Paris.
Han kommer med några vänner och hans nya älskarinna, grevinnan av Saint Genet.
Hon är kunnig i den kulinariska konsten och har avskedat två kockar redan.
Hon älskar champagne, ostron...
och potatis.
Vi skickar listan på rätter för varje servering.
Och bespara oss era initiativ den här gången.
Gör dem nöjda...
så tar hertigen tillbaka er.
Ni har fått en andra chans, Manceron.
Slösa inte bort den.
- Värdshuset passar inte en hertig. - Behöver ni pengar, så säg till.
Jag tar hand om personalen. Vad gäller resten...
Ni får nog ta fram er kreativa sida.
Var generös med porslinet.
Inget kinesiskt. Grekiskt, med Cupid-figurer.
Och... kristallglas och bestick i förgyllt silver.
Hälsa hertigen att jag ska försöka motsvara den ära han gör mig.
Försöka räcker inte, gör det perfekt.
Ta emot hertigen som om han vore kung.
Överträffa er själv, Manceron!
Benjamin!
Min häst!
Vi ställer bordet här.
Hertigen sitter här.
Med målade kulisser här och där.
Vi behöver utsmyckning.
Band och fjädrar överallt!
Vi behöver en gunga också.
- Och en höbal. - En höbal?
Ja, aptit handlar om mer än matlagning.
Vi behöver blommor, fontäner, skulpturer...
Får!
Det ser engelskt ut.
Och svanar. Sex svanar nära källan.
Svanstuvning får mig att fjärta.
Vi gör om förrådet till källare för att hålla maten kall.
En fantastisk omgivning.
Det ska vi också erbjuda honom.
- Ett utsökt juvelskrin! - Du kan inte göra det.
Varför lyda en man som har förödmjukat dig?
Det är han som har återvänt. Han behöver mig.
Ni vill ju att jag lagar mat!
Inte för honom. Du är ju fri.
Och du är väldigt ung.
Må hans excellens hertigen av Chamfort ta god tid på sig.
En vecka räcker inte.
Med den här kosten kan jag vänta i åratal.
Mina vänner.
Jag tror att jag har stånd.
Markisinnor, grevinnor!
Ni är alla mina vänner!
Måltiden blir lång och natten blir kort.
Vin, vin, ännu mer vin!
Tunnor med vin!
God kväll.
God morgon.
Jag har en idé som kan öka era förtjänster.
Vi kan duka borden innan de resande kommer.
En man som sitter vid en tom tallrik är redan hungrig.
Ännu mer så om han känner att han är väntad.
Då är han villig att betala mer.
- Jag söker monsieur Manceron. - Han är där inne.
Från hertigen av Chamforts förvaltare till Pierre Manceron.
Det är jag.
Imorgon?
Det var ju nästa torsdag.
Hertigen återvänder tidigare från Paris. Han behöver ett svar.
- Kan ni bli klar? - Klar?
Jag har ju inte ens tid att hämta mitt folk från slottet!
Vad är ert svar?
Ja.
Hälsa hertigen att han är klar.
Jag värmer kaffe.
Är min häst redo?
Han har druckit, men inte ätit än.
- Ni borde låta honom vila lite. - Jag har inte tid.
Jacob! Tre tunnor till dig.
- Tack. - Ska jag lasta av?
- Vad är det för vin? - Gevrey Chambertin!
Man bestämmer sig inte för att vara klar, antingen är man det eller inte!
Benjamin! Benjamin!
Titta på det här, inkokta tuppkammar i Madeira.
Glaserad rapphöna... Benjamin!
Ortolansparvar i vinblad, kalvbrässterrin.
Fårtunga à la gasconne...
Fyrtio rätter, och ingen plats för mina egna recept!
Benjamin!
Det viktiga är att han vill att ni lagar maten.
Och grevinnan av Saint Genet.
Hon vill ha en mousse.
En kanelmousse.
Inte bara bestämmer hon menyn, hon gör den konstlad.
Benjamin!
Hon vill ha mousse för att hon är rädd att tugga, öppna munnen.
Hon suger av hertigar, men vill inte visa tänderna!
Kanel, dessutom.
Kanel, saffran, ingefära... Jag är trött på deras exotiska kryddor!
Jag använder örterna från våra trädgårdar.
Schalottenlök, gräslök, vitlök, dragon.
Men inte kanel.
Jag gör ingen kanelmousse.
Du får göra det.
- Det har jag aldrig gjort. - Är du lärling eller inte?
- Jag drömde att jag var en fågel. - Vi har inte tid.
Festmåltiden ska hållas imorgon. Gå och förbered viltet.
Se vad du har gjort, din drummel!
Det var din häst som är nervös! Min häst stegrade sig.
Jacob!
Jacob.
Det var hans fel.
Hjälp mig!
Hjälp mig med den här!
Vi måste gå.
Vi har ont om tid.
Ni behövs i köket.
Han går ingenstans.
Vi har elva rätter kvar.
Vi är för långsamma.
- Hur går det med laxen? - Nästan klar.
Visa mig.
Det räcker.
Gör lertäcket nu.
Och dill på fatets kant.
- Var är blodkorven? - I källaren, ska jag gå?
Nej, gör klart laxen.
Jag gör det.
Flugorna!
Benjamin! Flugorna!
Det är väl inte så svårt?
Han är precis begravd och du lagar mat?
Har jag nåt val?
Han hade levt om du hade lyssnat på mig.
Vi var fria och du föredrar att bli tjänare igen.
Du är inte den enda som är ledsen.
Vi har tid at gråta efter festen.
Ser du inte att det krossar dig?
Ut!
Hämta vatten! Vatten, fort!
Skynda dig!
Skynda på!
Hämta mer!
Och lakan! Hämta lakan!
Hertigen ser inte mellan fingrarna med en sån förödmjukelse.
Han nöjer sig inte med att avskeda mig för gott.
Han kommer att fördärva mitt rykte också. Jag kommer inte att få baka mer.
Vi har nio timmar på oss.
Det är inte över än.
Jag kan inte göra om allt.
Ni ville vara fri att skapa nya recept. Nu är ni det.
Servera dem det ni har serverat oss.
Er inbakade oxe.
Er höbräserade kyckling.
Vill de ha potatis?
Servera era små tryffel-och potatispajer.
Den här gången kommer de att tycka om dem.
Jag ska vara era händer.
Ta kycklingen nu.
Ja, bra.
Nej, inte... just det.
Degen har vilat.
Du kan baka ut den.
God dag, mina herrar.
Gör en allé med vaserna och duka bordet i slutet av den!
De kommer, två vagnar i dalen!
De är på väg hit!
Alla på sina platser! Gör er redo!
Jag...
Du...
Jag heter Pierre.
Hertigens aptit kunde inte vänta.
Vi stannade på ett värdshus en bit bort
för att inhandla något att äta på vägen.
Efter detta var magen inte längre det organ som behövde tillfredsställas.
Mannen som kommer med detta brev tar med min personal.
Hälsa dem att de inte behövs och att de väntas på slottet.
Året väntas bli parisiskt.
Jag tvivlar på att min herre upprepar sitt generösa erbjudande att besöka er.
Kanske till sommaren.
Eller nästa år.
'Till dess...
Smaklig måltid.
Hyacinthe.'
Han har ingen rätt!
Han har ingen rätt att behandla er så!
Han lovade att stanna och äta här!
All denna tid och allt detta arbete, för ingenting!
Chamfort har ingen rätt att förödmjuka er! Han måste betala!
- Han får inte förbli ostraffad! - Folket straffar snart sånt slöseri.
En dag sitter folket till bords
och Chamfort och hans gelikar hänger.
Nej!
Jag har aldrig varit hora.
Jag är markisinnan av La Varenne.
Ni kände min make.
Han åt ofta hos hertigen av Chamfort.
De gjorde affärer med Ostindiska kompaniet.
Man sa att de var vänner.
Sanningen är att François inte kunde säga nej.
Hertigen använde honom som bulvan för att köpa värdepapper.
Chamfort kom på besök allt oftare.
Först i affärer, och sen... för att uppvakta mig.
Jag avvisade honom.
Han hotade att ruinera oss om jag inte fogade mig.
Jag trodde honom inte.
Så han verkställde hoten.
På bara några dagar var vi utblottade.
François ville berätta allt i Versailles, men...
Han kom aldrig så långt.
En morgon hittade jag honom hängande i ett träd.
Framför mitt sovrumsfönster.
Chamfort hävdade att det var självmord, men han mördade honom.
Så...
Jag gick till slottet...
med en dolk för att skära halsen av honom.
Men jag kunde inte göra det.
Att mörda en man...
till och med en så grym, är svårare än man tror.
Jag såg honom sova hela natten...
Jag hatade mig själv för min svaghet.
Jag fick skydd hos barmhärtighetssystrarna där jag fick höra att ni blivit avskedad.
François berömde er mat så.
Han sa att ni var hertigens stolthet.
Chamfort måste kalla er tillbaka.
Så jag fick idén om att förgifta honom.
Du har ljugit från början.
Han får inte gå ostraffad.
Ge dig av.
Vänta, Louise.
Släpp den, jag hjälper dig.
Benjamin!
Ta hand om huset!
Mitt krus är tomt, jag ska hämta vin!
Hoppla!
Hoppla.
Jacob hade rätt. Vi har för lite vin här.
Hoppla!
Pappa!
Jag hämtar lite fett till hans sår.
Att prata politik förstör aptiten.
Kungen har kallat in trupperna för att skydda Versailles.
Det är bara rykten.
Var försiktig med rykten.
Elaka tungor älskar falska nyheter.
Hur känner man igen en sann nyhet?
Erfarenhet, min vän.
Det är som på slagfältet. Litar man på allt man hör dör man direkt.
En god soldat...
är den som kan skilja en bra befallning från en korkad order.
- Vill ni ha mer, mina herrar? - Gärna det.
François, sitt med oss!
- Vill ni ha mer, mina herrar? - Gärna.
Varsågoda.
Ost till löjtnanten!
De vill ha påfyllning.
Fyll kannorna!
Finns det mer bröd?
Hämta bröd i köket.
Ja, genast.
Så fint att se er på benen.
Vad gör de här?
De slog läger nära källan. De ville ha bröd och jag erbjöd mig att laga mat.
- Finns det nåt fläsk kvar? - Självklart.
- Var det gott? - Utsökt, madame.
Först till officerarna, sen föreslog Benjamin halva portioner till soldaterna.
Det är bättre än svart bröd.
Officerarnas bord behöver vin, kannorna är torra!
Jag går.
Jag har gjort era recept, och lite sylt och konfiterad frukt.
Madame, här borta.
Jag kommer!
Jag tror att sötsakerna passar bäst i slutet av måltiden.
De vill ha bröd här borta.
Det var er sons idé.
När vi skivar brödet går mindre till spillo.
Vad är det där?
Friterade potatispinnar.
Jag tänkte att vi kunde skära dem på längden och fritera dem.
Det blir lite nytt.
Inte illa, men anskrämligt.
Det fungerar aldrig.
Det var bara en tanke.
Vad roligt att ni tycker om det.
Jag var hungrig.
Jag tillagade grönsakerna för sig, för att bevara färgen.
Det är finare, eller hur?
Elva livre, sju sous och tre deniers.
Här finns en förtjänst att göra.
Vad menar du med 'förtjänst att göra'?
- Det passerar inte bataljoner varje dag. - Vägarna är hemska.
Resande är trötta på posthåll och hemska stall för hästarna.
De serverar bara skämda patéer och slemmiga soppor.
Kunderna vill ha riktiga måltider.
Varför kom du tillbaka?
Jag gav mig aldrig av.
Ni var illa däran när vi hittade er.
Jag mår bättre nu.
Jag hade angett mig själv.
Kanske hade jag inte hängts, men du hade besudlat mitt namn.
Jag hade aldrig fått laga mat igen.
Det var hon som vårdade dig.
I tre dagar och tre nätter.
Glöm det.
Det viktiga är att ni inte behöver Chamfort längre.
Det vi gjorde idag kan vi göra varje dag.
Du hade rätt, vi måste dela med oss.
Men inte med Chamfort.
Med alla!
Tänk på vad vi har åstadkommit sen vi kom.
Ju mer generösa och vackra måltider
desto nöjdare blir kunderna.
De uppskattar din mat.
Och de betalar gärna mer för att bli väl behandlade.
Snart kommer folk hit enbart för matens skull.
De kommer för er skull, Manceron. Till själva källan.
I Paris serverar en viss Beauvilliers ledamöter från hela landet
en mängd olika tillagade rätter.
Utan att ha din talang!
Du kan spela en historisk roll. Ett folk som äter bättre
är ett folk som tänker bättre, som gör framsteg.
Priset kan variera med portionerna, som vi gjorde idag.
Då kan vi ta emot alla slags kunder.
Adel, borgare och bönder.
Vi föreslår en stor buffé, öppen för alla.
Alla betalar för det de äter.
- Gud förbjude. - Låt din gud vara.
Om Gud älskade mat skulle vi alla vara mätta och glada.
Men folket svälter. Så antingen finns han inte eller så har han usel smak.
Jag gillar inte idén med en buffé.
Att äta handlar inte om att fylla magen.
Jag vill ge kocken makten att välja sina egna rätter.
Glöm Chamfort och hans likar. Du är inte skyldig dem nåt.
Världen håller på att förändras.
Du måste förändras med den.
Människan flyger!
En matsal.
Du får sova där uppe, vi sätter upp en vägg.
Här gör vi plats för en stor matsal.
Vi serverar maten på tallrikar.
Som i Ryssland.
Förrätt, huvudrätt, dessert.
Inte buffé, utan individuella bord.
Där alla äter i sin egen takt.
Och njuter av stunden.
På så sätt kan vi erbjuda en rad olika rätter.
Vi ska uppfinna en plats där gommen kan njuta, en plats för smaker...
En plats där man kan leva livet som det är, som vid källan!
Imorgon köper vi det vi behöver på marknaden.
- Stolar också. - Så många du vill.
Hämta papper, vi måste rita upp det!
Tack.
Grönsakspaj.
Och poulard med murklor!
Nej!
Nej, skriv inte det.
Skriv...
Poulard à la Manceron.
Ingen ost?
En roquefort, eller?
En bricka! Med ett urval.
Roquefort, cantal, chèvre, saint nectaire.
Före maten?
Nej, efter huvudrätten.
Före det söta.
Och till dessert?
Din konfiterade frukt!
Vi kan ställa en välkomnande blombukett på varje bord.
Hur skriver ni Manceron? Med ett D?
Jag vet inte.
Jag har aldrig sett det skrivet.
Okonstlat, alltså.
Kraftigt och effektivt.
Som jag?
Kunder!
Våra första kunder.
Fem, gissar jag. Två stora och tjocka, storätare.
IDAG GRÖNSAKSPAJ - POULARD A LA MANCERON
Varsågod, monsieur. Några skivor bröd.
Är menyn till belåtenhet?
Vi smakar!
Ni kan byta ut en rätt.
- Vi har en meny... - Följ mig, mitt herrskap.
Allt är nylagat. Lite vin?
Går det bra att sitta här?
Det gläder mig att höra.
Är ni färdig, monsieur?
Vill ni ha lite murklor?
Murklorna får poularden att le!
Varför ska man slava när ni konfiskerar all vinst jag gör?
Jag nöjer mig med skatten.
För tillfället kräver jag bara det ni är skyldig.
Jag hade kunnat kräva ersättning för festen, eftersom hertigen inte åt.
För att äta hade han behövt stanna.
Sluta bråka, ni kommer inte att vinna.
Det som får världen att snurra är att vi vet vår plats i den.
Annars skulle kaos regera.
Tro mig.
Det är män som vi som ser till att ordningen bibehålls.
Dagen då män av min kaliber...
sällar sig till packet är det slutet på en era.
Ni borde dra nytta av det.
Hertigen av Chamfort brukar inte vara så generös.
Under tiden låter ni de som inte har nåt väsnas och lär er att älska tystnaden.
Och var glad att hertigen tolererar er affärsrörelse.
Ni hävdar att ni inte gör nån vinst, ändå anställer ni servitriser?
- Hon är min lärling. - En kvinnlig kock?
Skojar ni?
Hon är inte så pratsam. Varifrån kommer hon?
Hon arbetade för greven av Briançon.
Hon gjorde sylt.
Sylt?
Hon ser inte ut att kunna pressa saften ur minsta bär!
Varför lämna slottet Briançon för det här kyffet?
Jag tvivlar på att gamle Briançon gav sig på henne, han är inte intresserad.
Jag vet att ni tycker om sötsaker...
Verkligen utsökta.
Jag måste erkänna att ni har skapat er ett gott rykte.
Man pratar om er i hela regionen.
Till och med på slottet.
Hertigen själv har frågat om er.
Han kommer förmodligen och besöker er snart.
Och som ni vet älskar han konfiterad frukt.
Konfiterad frukt och servitriser.
Pierre.
Jag ber om er förståelse.
Jag försökte glömma.
Men jag kan inte.
En dag kommer mannen som förstörde mitt liv hit.
Jag kan inte möta honom utan att straffa honom.
Stannar jag förstör jag allt ni har byggt upp
och gör er delaktig till ett brott.
Och det kan jag inte göra.
Jag är säker på att ni lyckas och vill tacka er för allt.
Adjö.
Louise.
Nån har stulit en häst.
Jag ska gå och hämta lite ägg.
Ursäkta mig?
Jag har sagt till tre gånger.
Kan jag gå ut med det här?
Kunderna klagar.
- Det tar en evighet! - Det är bättre hemma.
Ja, det är nästan klart.
Vin!
- Desserten, tack! - Ja, den kommer.
Ursäkta mig?
Ska ni gå?
Smaklig måltid, monsieur.
Titta, den är torr.
Jag ber om ursäkt, jag hämtar en ny.
BOKFÖRING
Din idé kostar oss en förmögenhet.
Vi har snart inte råd att köpa ingredienser.
Vi måste locka andra kunder, inte bara resande.
Hur då?
Jag delar ut menyer på lokala marknader och utanför kyrkor.
Ja, det ändrar säkert allt.
Om du inte såg så sur ut skulle folk kanske komma tillbaka.
De kommer hit för att glädjas.
Men det finns ingen glädje i det du gör längre.
Kyckling!
- Kan jag få lite, snälla? - Jag, jag!
Lugn och fin. Alla ska få.
- Jag säger ju att han sover. - Det tror jag inte.
Hon är efter midnatt!
Ja, det är då han brukar gå till köket för lite nattmat.
Stanna, Manceron!
Ursäkta mig, min herre.
Vilket ohyfsat beteende!
Han är envis som en åsna, han lyssnar inte!
Min herre, jag måste prata med er.
Ska jag ringa på vakten?
Min herre...
Lämna oss!
Nå, Manceron...
Så smutsig ni är.
Ni har visst blivit värdshusvärd?
Mer än så.
Jag serverar varma rätter.
Förrätter, fisk, kött, tillbehör.
Och vem äter dem?
Alla som vill.
Det är ju absurt.
Att vilja räcker inte, man måste veta hur man äter.
Det är en konst!
Sann kokkonst är inte till för vanliga dödliga.
Enbart en äkta gastronom kan uppskatta den.
Det är en gåva få förunnad.
Jag hade lyckan att få servera en sån person.
Det gläder mig, men under tiden sitter jag här.
I min ensamhet.
Med ryggen mot brasan och magen mot bordet. Men inför vad då?
Hit har jag sjunkit.
Jag proppar i mig...
men jag roas inte.
Bra kockar är sällsynta, Manceron.
Er efterträdare var en klåpare.
Den efter honom kunde knappt göra majonnäs.
Er majonnäs, Manceron...
Tänk att så små ting kan bli så vackra minnen.
Er halsstarrighet stod oss dyrt, båda två.
Varför bad ni inte om ursäkt?
Det räckte med att be om ursäkt.
Jag ber så mycket om ursäkt.
Titta på det här, vad är det?
Ingen jämvikt, inget nytänkande, ingen harmoni.
Inget!
Tillåter ni?
Det tar bara nån minut.
Är ni här för att tortera mig?
Nej, min herre.
För att betjäna er.
Och bjuda in er till mitt värdshus.
Sanningen är att affärerna inte går så bra.
Vad var det jag sa?
Man ber inte paddor att flyga.
Ni har så rätt.
Jag behöver en sann gourmets omdöme.
Hur vet jag hur bra min mat är
utan godkännande från den enda som betyder nåt?
Varför skulle jag göra det?
För att smaka min anka à la Chamfort.
En anka döpt efter mig?
Den måste vara utsökt.
Min herre...
Jag ber er.
Låt mig ge tillbaka något av det ni har givit mig.
Låt gå.
Jag kommer.
Hyacinthe ger er medel som räcker till en buffé för två.
- Jag tar med mig grevinnan av Saint Genet. - Tack.
Men jag kräver att ni stänger er sylta omedelbart.
God mat är inte till för pöbeln. Den måste förtjänas.
Om er måltid når upp till mina förväntningar
tar jag er tillbaka, och ni följer med till Paris.
Hertigen av Chamfort kan vara storsint.
Ni har besök.
Ni får femton minuter.
Du måste komma tillbaka.
Du är min lärling, du måste lyda.
Utan dig har jag inte lust med nånting.
Jag behöver dig.
Chamfort kommer och äter hos oss om två dagar.
Vi gör som du vill.
De låtsas arbeta för folkets bästa
men står bara på jeu de paume-banorna och argumenterar och hetsar upp sig.
De är bara en samling pratmakare.
Lata oduglingar!
Och kungen, vad säger han?
Enligt biskopen av la Motte ska han när han hörde
att nationalförsamlingen vägrade skingras ha ryckt på axlarna och sagt:
'Skit samma, låt dem stanna.'
Länge leve kungen.
Jösses, det är ett värdshus!
Mer än så, min vän. Mer än så.
Säger han.
Det verkar som om er Manceron har lärt sig sin läxa.
Hans exil måste ha varit smärtsam.
Jag förstår varför han bad om er förlåtelse.
Jag vet inte vem av oss som fick hårdast straff.
Jag måste erkänna att jag saknade honom.
Ni gjorde rätt som satte honom på plats.
God dag.
Jag har alltid älskat landsbygden.
Manceron, var var ni?
Jag ber om ursäkt, min herre.
Madame...
Varsågoda, stig på.
Jag är hungrig!
Ni hörde, Manceron. Vi är hungriga!
Var är min personal?
Min far skickade tillbaka dem.
Vi anställde egna.
Varför alla dessa stolar, Manceron? Vi är bara två.
Innan jag stänger ville jag visa er min sylta som jag föreställde mig den.
En plats dit alla kan komma och äta efter egen smak och medel.
Jag har ju redan sagt att det är en felriktad tanke!
Folket kan inte uppskatta saker av hög kvalitet.
Se så tomt det är!
Skynda på med den första serveringen, annars åker jag vidare.
Det blir inga serveringar, min herre.
Rätterna serveras en efter en.
Aptitretare, förrätt, huvudrätt, ost, dessert.
Som en långdans.
En långdans?
Jag älskar långdanser!
Låt gå. Ta in långdansen!
Men fort!
De små borden gör det så intimt.
Vad är det här för märklig servis?
En korg per bord!
- En korg, en kanna och en bukett. - Det här bordet saknar bukett.
Såna flickor kan inte servera en hertig!
Var har ni er känsla för seder, för etikett?
Här är alla kunder hertigar, monsieur.
Och alla kunder är kung.
Min herre.
Madame bad om en rätt med potatis.
Ja! Jag älskar potatis!
Drottningen har blommor från potatis i knapphålet.
Vad kallar ni det här?
En deliciös.
Min vän, du måste smaka på den här!
Underbar!
Min herre! Folk!
Folk!
Vad tar det åt honom?
Jag fick det här på marknaden i morse.
Kom in, det finns plats här inne. Ni kan välja bord själva.
Vad är det här, vilka är det här?
Kom in, bara.
Det finns till och med dukar!
Ja! Slå er ner.
Titta, en matsedel.
Vad är det här för spektakel, Manceron?
Hur många är de?
Skicka iväg dem, då!
Det är en skandal. Jag äter inte inför främlingar!
Säg åt dem att vara tysta!
God dag.
Vad gör ni här, madame?
Jag lagar mat.
Det var Louise som tillagade er mat.
Vem är det här?
Ni kan väl åtminstone presentera...
Louise de La Varenne.
Ja, ni förtjänar att bli förgiftad.
Kan nån berätta vad som händer?
Jag kräver att få en förklaring!
'Kom och ät en gratis måltid prick klockan tolv'
'i närvaro av hertigen av Chamfort.'
Det blir fullsatt!
Ja, det är han...
Jag trodde att han var längre.
Det här ska ni få betala för.
Jag skickar vakten på er.
De ska nog lära er att hålla er på plats!
De stänger er lortiga hak!
Hör ni mig, Manceron?!
Jag ska få er hängd!
Båda två!
- Jag ska får er hängda, båda två! - Hör ni det? Båda två!
- Båda två. - Inte så högt.
Ja, visst. Vi går och pratar med kungen.
Han vill säkert gärna höra det jag vet om er.
Er smuggling, era hemliga andelar i Ostindiska kompaniet.
Och mordet på François de La Varenne.
En av hans mest lojala undersåtar.
Ni skrämmer mig inte längre.
Be om ursäkt.
Ner med privilegierna!
Flytta på er!
Ursäkta.
- Louis! - Kör!
Louis, vänta på mig!
Skynda på!
Louis!
Adjö, min herre!
Kom tillbaka när ni vill!
Är det här bordet ledigt?
Kan vi sitta här?
Ja, naturligtvis.
Varsågoda.
Slå er ner.
Det ser ut att bli en vacker dag.
Så där.
Varsågoda.
Får jag komplimentera madames kläder?
Jag kommer strax.
Ursäkta!
Kan du...?
En deliciös?
Varsågoda, slå er ner.
Jag kommer strax med menyn.
Slå er ner, varsågoda.
Så vackert det är.
Titta på menyn så kommer jag strax.
Välkomna.
Det kommer strax.
En av Mancerons skapelser. Ni kommer att älska det. Den kallas 'deliciös'.
Servera det där bordet!
Några dagar senare föll Bastiljen
.::TWA - Your Source Of Quality!::.
Översättning: Tilda Appelberg