I det 18. århundrede kvalte adelen deres kedsomhed med madkunst -
- mens det for folket var et spørgsmål om at få nok at spise.
Kroer og rastesteder serverede enkle måltider for rejsende -
- men ellers spiste man sjældent uden for hjemmet.
Restauranten, som et kreativt, glædesfyldt samlingssted -
- var endnu ikke opfundet.
Smør! Kan vi få noget smør?
Arbejde, ihærdighed og smør. Spar endelig ikke på det, mine herrer.
Is til skaldyrene og flammer til vildtet.
Hvordan går det? Duerne skal være letstegte.
Sprøde grøntsager og letstegt due.
Det skal gøres godt, mine herrer. Fornemt og velsmagende.
Det skal fryde sanserne. Hvad laver du?
Jeg drysser kanel på kødet.
Tror du, vi lever i middelalderen? Krydderier dræber kødet.
Smagen skal vækkes til live, ikke maskeres. Benjamin!
Klar det her for mig.
Og dig, hr. Kanel. Ud i opvasken med dig.
Ud i opvasken!
Skynd Dem lidt, mine herrer. Det er en stor dag.
Gør plads! Gør plads! Træd til side.
Ålepatéerne og krebsetærterne skal ind først.
Hertugen har lyst til krebs. Der skal flere ind.
Kan de lide dem?
Man har kun kommenteret kinaporcelænet.
Jeg har en ny kreation, der kan serveres som forret.
Den stod ikke på menuen. Instruksen er: ingen nyskabelser.
Og Deres søn skal holde sig fra biblioteket.
Hvor mange gange skal jeg sige det?
Der er flere stole ved bordet, end der er gæster.
Kender man ikke værtsrollen, skal man ikke påtage sig den.
Det kræver sjældne evner. Formue, men også generøsitet.
Smag, elskværdighed og åndfuldhed.
Ærlig talt, mine herrer, der er langt mellem ægte Amfitryoner.
Der er ikke ti borde som Deres i hele kongeriget, min kære Chamfort.
Kære ven... De er den nye Lucullus.
Det er noget nyt.
Hvad hedder de?
Lækkert. Det er lækkerier.
Bare rolig. De vil henrykke hertugen. Det gør de altid.
Det er noget andet i dag. Hans gæster kommer på Versailles.
Måltidet kan bringe ham tæt på hoffet. Han taler om at tage mig med til Paris.
Skal du så lave mad til kongen?
Tag mig med.
Hvis De har tid, har hertugen nogle bemærkninger.
En mand uden egen kok er en mand uden venner.
Man skal selv oplære ham.
Vores bagte brød på et rastested i en fjern afkrog af vores jorder.
Bagerlærlingen blev køkkendreng, og køkkendrengen mesterkok.
D'herrer, glem nu ikke, at fråseri er en dødssynd.
God mad er tilladt, men vi må bekæmpe denne tids tilbøjelighed -
- til ædegilder og overspiseri.
Appetitten skærpes, når man spiser.
Og man går fra bordet til sengen.
Har De hørt fra markis de La Varenne? Han skal være uhyre ilde stedt.
Ikke længere. Han har hængt sig.
Tænk, jeg troede, han havde bedre smag.
Den slags tale ødelægger appetitten.
Sig i stedet et par ord til min chefkok, som står der og hentæres.
- Jeg har smagt herlige sager. - Suppen skinnede, så det var en fryd.
Pynten på salaten bør nævnes.
De stegte vagtler var bemærkelsesværdige.
- Jeg har kun ét ord: fremragende. - Det var smukt.
De store ord skal frem, mine herrer. Det var funklende, velsmagende -
- og strålende.
Det var ikke et måltid, men en ballet.
Det glæder os, at De syntes om det.
Manceron, alt var stegt perfekt.
Jeg smagte Deres kalkunhøne. Den var kødfuld, munter og delikat.
Prægtig. Og Deres fiskebriocher smeltede i munden.
Jeg fandt dem...
...skælmske og høflige.
Skælmsk og høflig... Som baronesse de la Courtade.
Så baronessen er en brioche.
Min kære Chamfort, De har behandlet os godt.
Med sådanne glæder ligger Paris for Deres fødder.
Hvad kalder De de små pirogger, der blev serveret som forret?
Læ... Lækkerier.
De er den eneste mislyd.
Det er jeg enig med Dem i.
Jeg har frabedt mig improvisation. Hold Dem til den bestilte menu.
Den indeholdt champignoner, som ikke hører til på Deres bord.
Og hvad var den blege grøntsag? Forhåbentlig ikke radise?
Kartoffel.
Knolde? Tror De, vi er tyskere?
- De kan vist overføre spedalskhed. - Kartoflen er både farlig og grim.
- Deres retter mangler farve. - Og fjer.
Deres mad er spiselig, men... landlig.
Og hvad skal det skæg gøre godt for? Vi er ikke i det 17. århundrede mere.
Alt under jorden er gement. Det skal en god kok vide.
- Det havde man ikke tålt i Paris. - Trøfler og kartofler.
Det er ædelse for grise.
Grise...
Grise.
Han tror, vi er grislinger.
Smågrise.
Vildsvineunger.
Ligner jeg en skinke?
Bed om forladelse.
Manceron!
Bed om forladelse, Manceron!
Vi skulle ud at sætte fælder sammen.
Jeg fandt ham liggende på gulvet. Han døde af diarre.
Din far var ellers robust.
Bønderne fra landsbyen invaderede huset de to følgende dage.
På grund af hungersnøden var folk ved at dø af sult.
De kom efter brød.
De smadrede alt.
Men når du nu er kommet, vil jeg drage tilbage til mine ruiner.
Her er plads til tre.
Men så skal du vaske dig, for du stinker.
Er det din søn?
Ja.
Hans mor døde, da han var tre år.
Jeg viser dig skoven, hvis du vil have det.
Jeg viste din far den, da han var knægt. For fanden, hvor han elskede den skov.
Han bryder sig kun om bøger. Bøger og blyanter.
Han er ikke meget for køkkenarbejde.
Ifølge Rousseau skal vi søge tilbage til det enkle liv i den friske luft.
Jeg vil meget gerne med i skoven.
I bliver her altså?
Det er en suppe kogt på havens grøntsager.
- Hvilke grøntsager? - Intet er mere nærende end bouillon.
Jeg har fodret Deres hest.
- Er ham derude Mancerons søn? - Det er min far.
- Er det sandt, han var kok? - Ja, men jeg har lavet suppen.
Godt, I har åbnet igen. Man kan ikke få rastesteder nok.
- Hvor kommer De fra? - Paris.
Paris? Hvad foregår der deroppe?
Det aner vi intet om her.
En dag tager jeg også til Paris.
Værsgo. Det er avisen fra i forgårs.
- Jeg har læst den. Behold den. - Tak.
I sidste uge var jeg i operaen. Beaumarchais' libretto var...
Hvad med folket? Jeg har hørt, der er røre.
Sultne mennesker støjer. De råber i gaderne og plyndrer kirker -
- men går hjem, når garden kommer.
Folket vil adlyde og tigger om prygl som en påmindelse.
Men det er et føjeligt dyr. Der sker ikke noget.
Du har det bedre her. Det er et godt sted.
Jeg kender kroerne. Jeg er på farten hele året.
Lægger I jer lidt i selen, gør postvognen snart holdt her.
Hvis I laver en anden suppe.
Goddag, François.
- Vi plejer at gøre holdt i Roanne. - De fleste gør holdt her, Benjamin.
- Vi kunne spise frokost her. - Vi er ventet på næste rastested.
Suppen er ikke bedre der, men servitricen har i det mindste former.
Er De Manceron?
Jeg hedder Louise. Jeg vil gerne i lære.
Jeg var syltetøjskok hos jarlen af Briançon, men vil lære at lave mad.
Jeg laver desværre ikke mad mere. Farvel.
Benjamin, bær den kuffert op.
Søg ansættelse på et andet slot. Mange vil gerne ansætte dig.
- En sød hævn over Chamfort. - Hævn?
Jeg laver mad til Chamfort. Efter hans smag og gane.
Jeg serverede for faderen og serverer for sønnen.
Jeg er den, jeg er, takket være dem.
Du spiser ikke nok. Spis.
Kød gør en tvær og voldelig, så det går jeg udenom.
Sikke noget sludder. Spis nu bare.
Bur dig dog ikke inde her. Der er så meget at opleve.
Jeg har læst, at brødrene Montgolfier flyver i luftballoner.
Snart bevæger vi os i luften som på vejene.
Og synger som små mejser. Det er noget sludder og vrøvl.
Den dag mennesket kan flyve, er kokkene konger.
Hvor skal du hen?
Jeg begriber ikke, hvorfor du ikke bad om forladelse.
- Jeg havde intet at undskylde. - Det er muligt.
Men hertugen sidder på sit slot, og du sidder her og ærgrer dig.
Aflæg ham besøg.
Ikke før han beder mig om at komme.
Indtil da har vi vand, vildt og en køkkenhave. Det er rigeligt.
Du snakker, men du har glemt, hvad det vil sige at være fattig.
Tro mig, du bliver hurtigt træt af kastanjesuppe.
Hun er her stadig. Hun nægter at spise.
- Sig, hun skal søge ly i stalden. - Det har jeg sagt.
Men hun rører sig ikke ud af stedet, før du har skiftet mening.
Kokkekunst er for mænd. Kvinder forstår sig ikke på det.
Nok har jeg ikke det rigtige køn, men jeg er skabt til det.
Og jeg har viljen til det.
Jeg kender alle opskrifterne. Taillevents og Massialots.
Kan du læse?
Det har jeg lært. Jeg er lærenem.
Hvilken opskrift vil De høre? Due 'poupeton'? Kanin i orangesauce?
Se dig omkring. Det tager tre år at blive udlært.
Kan du forestille dig at blive her i tre år?
Jeg bliver så længe, De finder det nødvendigt.
Du er for gammel til at gå i lære.
Jeg kan betale Dem.
De får alt, hvad jeg ejer, hvis De siger ja.
Svaret er nej.
Trøfler med kartofler var en fremragende idé.
Der tales om Deres uheld ved hoffet og selv hos hertugen af Briançon.
Hertugen ombestemmer sig nok. Han har udskiftet Deres afløser.
Her er hverken køkkentøj, råvarer eller et køkken.
Kobberkasseroller imponerer mig ikke.
Og øser og kander lærer mig ikke det, jeg er kommet for at lære.
- Jeg har mistet lysten til at lave mad. - Lær mig det, så vender den tilbage.
Du skal have lært at få beskidte hænder.
- Værsgo. - Tak.
Har De brug for noget, er jeg på markedet hver morgen.
Stil det i fadeburet.
Vi har ingen æg, når du æder dem lige fra hønens røv.
Og du kunne måske give en hånd med.
Deres brød er godt, men vinen er knap.
Auvergne-vejene gør en tørstig.
Louise. Vin til d'herrer.
Det er et smukt område. Cantal længe leve!
Ifølge min far skabte Gud vandet for at slukke menneskets tørst -
- mens vinen var tiltænkt munkene.
- Deres far var en hædersmand. - Hvad sagde han om ost?
At en munk kan nøjes med lidt, men har brug for ost.
- De har vel ikke lidt salers? - Desværre.
Et gæstgiveri uden ost er som en munk uden vom.
Næste gang. Jeg har bestilt en roquefort.
Lidt roquefort, saint-nectaire, cantal og chèvre ville udgøre et godt måltid.
Det kræver en stor tallerken.
Eller en bakke.
Det er et stort øjeblik.
Her. Den er til dig.
Ens første kanin er et stort øjeblik.
Vinteren er slut, men tyvene er stadig sultne.
- Indbyder De til tyveri? - Nej.
Jeg køber fred.
Benjamin tager ud i landsbyerne og beder dem komme med mel -
- og så får de brød til gengæld. De sulter.
Giver vi dem ikke noget, tager de selv, og så har vi intet.
Hvorfor udsætter du dig selv for det her?
- Jeg var træt af syltetøj. - Gem syltetøjssnakken til andre.
Du har jo aldrig arbejdet.
Du lægger dig i selen, men de hænder er ikke vant til at bestille noget.
Det ser man straks på din måde at gå på.
To slags kvinder går på den måde.
Adelige og skøger.
Og var du grevinde, stod du ikke her.
Du har løjet for mig.
De kan ikke bare stoppe med at lave mad.
Sneen er smeltet. De skal udnytte forårets komme.
De adelige skal vise deres haver frem.
- Chamfort får brug for Dem. - Så ved han, hvor han finder mig.
Gør ham misundelig, så tager han Dem tilbage.
Tilbyd Dem til andre. Berømmelsen vil få ham til at opsøge Dem.
Vil man forføre, skal man vække folks appetit.
Forveksl nu ikke din metier med min.
Bare giv mig en chance. Det har vi vel alle fortjent?
De har ret. Jeg løj.
Min far døde, og jeg stod alene tilbage med en tårnhøj gæld.
Jeg var et let offer.
I starten var det for at undgå at ende på gaden.
Men så fortsatte jeg fra det ene bordel til det andet -
- og endte på La Gourdan, Paris' mest berømte.
Man får sat hår, bliver pudret og klædt på -
- og klarer man sig godt, kan man blive kurtisane.
Jeg klarede mig godt.
De forpligtede Dem, da De tog mine penge.
Ellers er De både en kujon og en bedrager.
Vær du glad for, at du er kvinde.
Jeg er Deres elev.
Nu må De lære mig noget andet end at hugge brænde og sprede møg.
Hvad vil du her?
Har du ikke noget familie? Børn?
Piger som dig har uægte børn.
Jeg taber dem, før de bliver født.
Jeg er muligvis håbløs, men jeg giver ikke op.
Tag din kappe på.
Hvis De prøver at hægte mig af, så sig det dog.
Hvad nu?
Væk mig, når du finder noget, vi kan spise.
De urter smager af pis.
Af svampene anbefaler jeg disse to og stumpen der.
Den dér tilbereder du kun, hvis der er nogen, du vil til livs.
Det er en fluesvamp. Han dør i løbet af tre dage.
Du ville måske servere den for mig?
Der var trøfler og vagtler længere inde i skoven.
Kan du ikke finde gode råvarer, bliver du aldrig nogen god kok.
Er omeletten ved at være klar?
Den smager ikke af noget.
- Sæt dig ned der. - Hvorfor der?
Skal vi diskutere alt? Når jeg siger, du skal sætte dig, sætter du dig.
Og hør så efter.
Det kan sammenfattes til fire ord.
Gestikken, ilden, tiden og redskaberne.
Men først og fremmest skal du kende alle fødevarernes smag -
- for at kunne respektere dem og vække dem til live.
Ribs skal smage af ribs og kål af kål.
Sæt dig godt til rette.
- Luk øjnene. - Hvorfor?
'Hvorfor, hvorfor?' Fordi.
Vil du lære noget eller ej?
Verden er styg, fordi vi gør den til det. Falsk og grov.
Det samme gælder... Luk øjnene! madlavning.
En kok skal træne sin smagssans, som en musiker sit øre.
Man får ikke forstand på musik ved at lytte.
Man skal lære den at kende. Det her er vores musik.
I munden.
Stol på din mund.
En valnød.
Ja.
En champignon.
Gulerod.
Mynte.
Rødbede.
Lad være.
De er alle sammen ens.
Jeg er vel lige så god som dine baroner og jarler.
Jeg betaler, så jeg bestemmer.
Han stoppede opstandene, men vil ikke i nationalforsamlingen.
- Det er ædelt. - Han siges at være grim.
- Tænk, når man hedder Mira-beau. - Hans skønhed ligger i hans tale.
Den går lige i hjertet. Og han har dametække.
En veltalende mand sover ikke alene. Vel?
Jeg overvejer at skrive dagens ret på en tavle ved stalden -
- så de rejsende ved, hvad der venter dem.
Hør ham lige. For et halvt år siden lavede han kun suppe.
- Det smagte i al fald godt. - Godt krydret med smil og munterhed.
- Se, det er et godt sted. - Er der mere smør?
Og lad mig få tre brød med.
Sådan en kromutter giver appetit.
En rigtig godte. Og som konditor er jeg kender.
Jeg er vis på, at du er glad for dragéer.
Værsgo. Dem må du få.
- For et kys. - En meget lille pose.
Du burde købe noget bedre vin.
Noget, der ikke er fortyndet med vand. Så kunne man tage en højere pris.
Hold du hellere op med at drikke, og fang nogle ørreder.
- Skulle man skrive prisen på? - Ansæt hellere nogle andre piger.
- Fjols. Hvad glor De på? - Mig? Ikke noget.
Jeg begiver mig af sted.
Der skal mere persille i din terrin. Smagene skal varieres.
Lad farverne tale.
Hvis De ikke kan lide min terrin, så lav den selv.
- Jeg er kok, ikke kroejer. - Og jeg er ikke servitrice.
Jeg er her ikke for at blive befamlet af gæsterne og kroejeren.
Det var måske forkert at komme her. Jeg må hellere rejse.
Det vil ikke ske igen. Det lover jeg dig.
Om forladelse.
Terriner og oste skal stå fremme. Gæsterne vil se, hvad man har.
Det vækker deres appetit.
Der er du. Jeg har savnet dig. Sid ned, smukke.
Er der nogen hjemme?
Nå?
Er her ingen?
- Jeg står herude og venter! - Jeg er på vej.
Hr. forvalter. Hvad skylder vi æren?
Find en anden tone og vand hesten. Jeg er på gennemrejse.
Goddag, Hyacinthe.
Hvad er der sket med Dem, kære ven?
De ligner en bjørn.
Det er altså Deres hule.
Jeg hører, at De bager brød igen.
Jeg laver brød, men De kommer næppe for at tale om mel.
Noget nyt fra slottet?
Der tager De fejl, Manceron.
Jeg kommer for at tale om brød. For brød betyder skat.
Troede De, De kunne slippe for den?
Der er skat på alt arbejde.
- Det er meget for brød. - Der er skat på ovn og mølle.
Surmul nu ikke, Manceron.
De spurgte om nyt fra slottet. Det skal De få.
Den gamle Gautier har fået ny paryk. Et vildsvin tog vores to bedste hunde.
Og lille Ludvig har brækket armen.
- Hvad med i køkkenet? - De valser ind og ud.
Den seneste overstråler Dem næppe. End ikke Francine ligger i med ham.
Tænk engang.
Og hertugen tilbringer det meste af sin tid i Paris.
Og når han spiser hjemme, er han gnaven.
Men...
Lad os tale om fremtiden.
Hertugen skønner, De har indset Deres fejl.
Han vil aflægge Dem et kulinarisk besøg.
De er måske ved at have udstået Deres straf.
Og så vidt jeg kan se...
...er det en kærkommen nyhed.
Om fjorten dage vil han komme forbi på vej fra Paris.
Med sig har han nogle venner -
- og sin nye elskerinde, grevinden af Saint-Genet.
Hun afskedigede de to kokke, som efterfulgte Dem.
Hun elsker champagne, østers... og kartofler.
Vi sender en menu, så vi slipper for improvisationer.
Giv hertugen oprejsning, så tager han Dem tilbage.
De får en ny chance, Manceron. Forspild den nu ikke.
- Her er ikke en hertug værdigt. - Flere penge?
Jeg tager mig af serveringspersonale, og så...
Ja, så må De være lidt opfindsom.
Spar ikke på porcelænet. Græsk stil med amoriner.
Og der skal være krystalglas og guldbelagt bestik.
Lad hertugen vide, at jeg forsøger at leve op til denne ære.
Intet må gå galt. Modtag hertugen som en konge.
Overgå Dem selv, Manceron!
Benjamin! Min hest!
Vi stiller bordet her. Hertugen sidder her.
Malede dekorationer her og der. Her skal udsmykkes.
Bånd og fjer overalt. Vi skal også have en gynge.
- Og en balle hø. - Hø?
Appetitten begrænser sig ikke til maden.
Vi skal have blomster, fontæner, skulpturer. Får.
Det giver et engelsk præg. Et halvt dusin svaner ved kilden.
Svaneragout får mig til at fise.
Forrådskammeret laver vi til kælder, så vi kan holde maden kold.
Enestående rammer.
Det stiller vi også til rådighed for ham.
- En perle for gourmeter. - Nej.
Hvorfor imødekomme hans luner?
Han kom tilbage. Han har brug for mig.
- Du sagde, jeg skulle lave mad. - Ikke for ham. Du er en fri mand.
Og du er meget ung.
Lad os håbe, at hertugen af Chamfort giver sig god tid.
Otte dage er ikke nok. Med den kost kunne jeg vente i årevis.
Venner...
Jeg tror, jeg har stådreng.
Markiser og grevinder, I er alle mine veninder.
Måltidet bliver langt, og natten kort.
Vin, vin og atter vin! Fadevis af vin.
Godnat.
- Godmorgen. - Godmorgen.
Jeg har en idé til, hvordan De kan forøge Deres omsætning.
Vi dækker bord, før de rejsende ankommer.
En tom tallerken gør en mand sulten.
Ikke mindst hvis han føler sig ventet. Og gør ham villig til at betale mere.
- En besked til en Manceron. - Han er indenfor.
Fra hertugen af Chamforts forvalter til Pierre Manceron.
Det er mig.
I morgen? Det skulle være næste torsdag.
Hertugen kommer tidligere fra Paris. Han forventer et svar.
- Kan De være klar? - Klar?
Jeg kan ikke engang nå at hente min brigade fra slottet.
- Hvad er Deres svar? - Ja.
Meddel hertugen, at Manceron vil være klar.
Jeg varmer kaffen.
- Er min hest klar? - Den har drukket, men ikke ædt.
- Lad den hvile lidt. - Jeg har ikke tid.
Tre tønder til dig, Jacob. Giver du mig en hånd?
- Hvad er det for en vin? - Gevrey-Chambertin!
Enten er man klar, eller også er man ikke. Benjamin!
Hanekam i madeira-gelé, glaseret agerhøne. Benjamin!
Hortulan i vinblade, kalvebrisselterrin, gascognsk fåretunge.
40 retter uden den mindste pause til en af mine opskrifter.
Det vigtige er, at han har lyst til Deres mad.
Og grevinden af Saint-Genet vil have kanelmousse.
Efter at have påtvunget mig en kostbar menu. Benjamin!
Hun er bange for at tygge eller bare åbne munden.
Hun sutter den af på hertugen, men viser ikke sine tænder.
Kanel, safran, ingefær... Jeg er træt af eksotiske krydderier.
Jeg bruger krydderier fra haven. Skalotteløg, purløg, hvidløg, estragon.
Ikke kanel. Jeg laver ikke kanelmousse.
- Det gør du. - Jeg har aldrig prøvet.
Er du lærling eller ej?
- Jeg drømte, at jeg var en fugl. - Ikke nu.
Det bliver i morgen. Gør vildtet klar.
Se nu, dit fjols!
Det var Deres hest, der stejlede.
Jacob!
- Jacob? - Det var hans skyld.
Hjælp mig! Hjælp med at få den væk fra ham.
Vi er nødt til at gå. Ellers når vi det ikke.
Der er brug for jer i køkkenet.
Han bliver, hvor han er.
Vi mangler 11 retter. Vi er for langsomme.
- Hvad med laksen? - Den er næsten klar.
Lad mig se. Den går an.
Og nu lerskorpen. Og dild i kanten, har jeg sagt.
- Pølserne? - I kælderen. Skal jeg?
Nej, gør laksen klar. Jeg klarer det.
Fluer. Benjamin! Her er fluer.
- Det kan du vel klare. - Tænk, at du kan lave mad nu.
- Har jeg noget valg? - Du skulle have lyttet til mig.
Vi har vores frihed, men du vil være lakaj.
Du er ikke den eneste, der sørger. Vi kan græde, når maden er serveret.
Kan du ikke se, at det knuser dig?
Ud! Ud med dig!
Hent vand i en fart!
Skynd dig!
Kom med noget mere. Og noget linned!
Hertugen finder sig ikke i en sådan ydmygelse.
Han nøjes ikke med at afskedige mig for altid.
Han ødelægger mit omdømme og fratager mig retten til at bage brød.
Vi har ni timer. Slaget er ikke tabt.
Jeg kan ikke lave det hele om.
Nu har De mulighed for at skabe nye opskrifter.
Servér det, De har serveret for os.
Deres indbagte oksekød. Deres høkasse-kylling.
De vil have kartofler. Servér Deres trøffel-kartoffel-forret.
Denne gang værdsætter de den.
Jeg kan være Deres hænder.
Og så er det kyllingen.
Godt. Nej, der.
Mørdejen er klar til at blive rullet ud.
Goddag, mine herrer.
Lav en allé af vaserne, og dæk bordet for enden.
De kommer! Der er to kareter på vej denne vej.
Gør jer klar til at byde velkommen. Skynd jer!
Jeg... Du...
Jeg hedder Pierre.
'Hertugen var for sulten.'
'Vi gjorde holdt nogle stop før Dem og købte lidt til at forsøde turen.'
'Og så var det et andet organ, der skulle mættes.'
'Budbringeren tager mine tjenestefolk med tilbage.'
'Lad dem vide, at jeg venter dem på slottet.'
'Det bliver et parisisk år.'
'Hertugen gentager næppe sit generøse tilbud om et besøg.'
'Men måske til sommer... eller næste år.'
'Indtil da... Nyd maden. Hyacinthe.'
Han kan ikke tillade sig at behandle folk på den måde.
Han var forpligtet til at gøre holdt og spise her.
Al den tid og alle de spildte kræfter.
Chamfort kan ikke ydmyge Dem sådan. Det skal han bøde for!
- Det skal straffes. - Folk vil protestere.
En dag sætter de sig til bords, og Chamfort bliver hængt.
Nej!
Jeg har aldrig været skøge.
Jeg er markisen af Varenne.
De kendte min mand. Han spiste ved hertugen af Chamforts bord.
De havde forretninger med Ostindisk Kompagni. Man betragtede dem som venner.
Sandheden er, at François ikke kunne sige nej.
Hertugen brugte ham som stråmand ved aktiekøb.
Chamfort aflagde os hyppigere besøg.
Først i forretnings medfør. Siden for at kurtisere mig.
Jeg afviste ham.
Han truede med at ruinere os, hvis jeg ikke gav efter.
Jeg troede ikke, han ville gøre det.
Men så førte han sin trussel ud i livet.
I løbet af få dage var vi ruineret.
François ville til Versailles og berette om det, men...
Han nåede aldrig frem.
En morgen havde han hængt sig i et træ -
- uden for mit soveværelsesvindue.
Chamfort kaldte det selvmord, men han havde myrdet ham.
Jeg tog op på slottet -
- med en daggert for at skære halsen over på ham.
Men jeg kunne ikke.
Det er sværere, end man tror, at dræbe selv en tølper som ham.
Jeg iagttog ham sove hele natten...
Jeg hadede mig selv for min svaghed.
Jeg søgte tilflugt hos nonnerne, hvor jeg hørte om Deres afskedigelse.
François lovpriste Deres køkken.
Han sagde, De var hertugens stolthed.
Chamfort måtte jo tage Dem tilbage.
Så jeg fik idéen om at forgifte ham.
Du har løjet fra starten.
Han kan ikke gå ustraffet rundt.
Gå.
Vent, Louise! Jeg hjælper dig.
Benjamin! Pas huset. Min kande er tom. Jeg henter vin.
Hyp, hyp!
Jacob havde ret. Vi har ikke vin nok her.
Far!
Jeg henter noget fedt til hans sår.
Politik ødelægger appetitten.
Kongen indkalder soldater til at beskytte Versailles.
Man skal tage sig i agt for rygter. Onde tunger elsker falske rygter.
- Hvordan ved man, det er rygter? - Erfaring, kære ven.
På slagmarken dør man også ved frontlinjen, hvis man tror på alt.
En god soldat kender forskel på en god ordre og en tåbelig ordre.
- Værsgo, hr. - Tak.
Sæt dig herhen, François.
- Ønsker De mere? - Det siger jeg ikke nej til.
Ost til løjtnanten. Mere til dem!
- Fyld kanderne. - Er der mere brød?
- Hent brød i køkkenet. - Ja.
Godt at se Dem på benene.
- Hvad laver de her? - De har slået lejr ved kilden.
De bad om brød, og jeg tilbød dem mad.
- Er der mere svinekød? - Javist.
- Smager det godt? - Vidunderligt.
Først kun til officererne, men Benjamin foreslog halve portioner til soldaterne.
Vin til officerernes bord. Kanderne er tomme.
Deres opskrifter og mit syltetøj og frugtkonfekt.
- Undskyld, frue. - Jeg er på vej.
De søde sager vinder ved at blive serveret til sidst.
Mere brød til det bord.
Deres søns idé. Der går mindre til spilde, når brødet er i skiver.
Hvad er det?
Stegte kartoffelstave.
Jeg skar dem på langs og stegte dem i olie til en forandring.
Ikke dårligt, men de er grimme. De slår aldrig an.
Det var bare en idé.
Det glæder mig, De kan lide det.
Jeg var sulten.
Jeg kogte grøntsagerne hver for sig. Det er pænere, ikke?
11 pund, syv skilling og tre denarer.
Der er penge at tjene her.
Hvad mener De? Det er ikke hver dag, bataljoner kommer forbi.
Vejene er elendige. Rejsende er trætte af beskidte rastesteder og kroer -
- med fordærvede patéer og slimede supper.
- De vil have ordentlig mad... - Hvorfor kom du tilbage?
Jeg kom aldrig af sted.
De var i en sørgelig forfatning, da vi fandt Dem.
- Jeg har det bedre nu. - Jeg ville have meldt mig.
Jeg var måske ikke blevet hængt, men det havde været slut med at lave mad.
Det var hende, der passede dig.
Vågede over dig i tre dage og tre nætter.
Glem det. Det vigtigste er, at De ikke mere har brug for Chamfort.
Det her kan vi gøre hver dag.
Du havde ret. Vi skal dele stedet.
Men ikke med Chamfort. Med alle.
Tænk på, hvad vi har opnået, mens vi har været her.
Rigelige måltider, som tager sig godt ud, giver glade gæster.
De nyder ikke bare maden, men betaler gerne mere for den.
Snart vil folk komme her blot for Deres mad.
De kommer på grund af Dem.
På kongepaladset serverer en vis Beauvilliers -
- for parlamentsmedlemmerne, og han kan ikke være så god som dig.
Du kan få en historisk rolle. En bedre næret menneskehed skaber fremskridt.
Prisen kan fastsættes efter portioner som i dag -
- så man kan tage imod alle, høj som lav.
Et sted med en buffet, hvor man betaler efter appetit.
- Gud forbyde det! - Hold Gud udenfor.
Hvis Gud var madelsker, var vi alle mætte og glade.
Folk er ved at dø af sult, så hvis Gud findes, er han ingen gourmet.
Buffeten bryder jeg mig ikke om. Det handler ikke om en fyldt vom.
En kok skal selv vælge sine retter. Du skylder ikke Chamfort noget.
Verden er i forandring, og det er op til dig at ændre dig med den.
Mennesker flyver.
En spisesal.
Vi laver et soverum til dig ovenpå.
Vi har brug for al pladsen til en stor spisesal.
Mad serveret på tallerkener, som russerne gør det.
Forret, hovedret, dessert.
Ikke en buffet, men individuelle borde -
- hvor man spiser i sit eget tempo og nyder det.
Hvis vi skal tilbyde forskellige retter, gør vi det.
Et sted for madglæde, hvor ganen frydes -
- og hvorfra livet udspringer, som vandet fra en kilde.
I morgen tager du på markedet og køber alt. Også stole.
- Så mange, du vil have. - Hent noget papir, vi kan tegne på.
Tak.
Grøntsagstærte og kylling med morkler.
Nej. Det skal du ikke skrive.
Skriv kylling a la Manceron.
- Ingen ost? - En roquefort, ikke?
Et fad med et udvalg.
Roquefort, cantal, chèvre, saint-nectaire.
- Som forret? - Nej, efter hovedretten.
- Før det søde. - Og til dessert?
Din frugtkonfekt.
Vi kan også sætte en buket blomster på hvert bord.
Staver De Manceron med D?
Aner det ikke. Jeg har aldrig set det på skrift.
Helt uprætentiøst.
Kraftfuldt og effektivt.
Ligesom mig?
Gæster!
- Vores første gæster. - Fem og mindst to fede, gode spisere.
Her er nogle skiver brød, hr. Synes De om menuen?
- Vi smager på det. - De kan skifte en ret ud.
- Vi har en enestående menu. - Denne vej.
Det er dagens menu. Alting er frisklavet. Lidt vin?
Vil De sidde her?
Det glæder mig.
- Er De færdig, hr? - Lidt morkler?
Morklerne får kyllingen til at smile.
Hvorfor slide i det, når De løber med overskuddet?
Jeg opkræver bare skat.
Og kun det, De skylder.
Jeg kunne kræve pengene tilbage for den mad, hertugen ikke spiste.
- Det ville jo kræve, han gjorde holdt. - Ordkløveri klæder Dem ikke.
Man skal kende sin plads. Det holder verden i gang. Ellers ender alt i kaos.
Tro mig, det er folk som os, der sørger for tingenes orden.
Den dag, folk af mit kaliber -
- slutter sig til pøbelen, er en æra slut.
Nyd det. Hertugen af Chamfort er ikke altid så generøs.
Lad dem, der intet har, støje, og lær glæden ved stilheden.
Pris Dem lykkelig over, at hertugen tåler Deres gesjæft.
De hævder ikke at tjene noget, men har tjenestepiger.
- Hun er min lærling. - En kvindelig kok? De spøger.
Hun er ikke snakkesalig. Hvor kommer hun fra?
Hun har arbejdet for jarlen af Briançon.
- Hun lavede syltetøj. - Syltetøj?
Hun ligner ikke en, der kan presse kvædegelé.
Hvorfor forlader man Briançon for det her hul?
Briançon jagtede hende næppe. Han vil hellere lege med sit legetøj.
Jeg ved, De har en sød tand.
Jeg må sige, de er velsmagende.
De er i færd med at skabe Dem et godt omdømme.
Der tales om Deres kro på hele egnen. Selv på slottet.
Hertugen selv har forhørt sig hos mig.
Han aflægger Dem nok snart besøg.
Han elsker som bekendt frugtkonfekt.
Frugtkonfekt og kammerpiger.
'Pierre, jeg beder om Deres forståelse.'
'Jeg forsøgte at glemme, men kan ikke.'
'En dag kommer ham, som ødelagde mit liv -
- og så vil jeg lade ham bøde for det, han gjorde.'
'Således ødelægger jeg Deres værk -
- og gør Dem til medskyldig, og det kan jeg ikke.'
'Jeg ved, De får succes, og takker Dem for alt.'
'Farvel. Louise.'
Der er blevet stjålet en hest.
Jeg henter æg.
- Undskyld? - Jeg har bedt om det tre gange.
Hørte du det? Gæsterne er sure.
- Det tager tid. - Man burde blive hjemme.
Jeg har ikke glemt Deres frikandeau.
Vin!
- Desserten, tak. - Den er på vej.
- Undskyld... - Går De?
Nyd maden, hr.
- Det er tørt. - Beklager. De får noget andet.
Regnskabsbog
Dit påfund koster os en formue.
Snart har vi ikke råd til vores ingredienser.
- Vi skal tiltrække andre end rejsende. - Hvordan?
Jeg uddeler menuer på markederne og uden for kirker.
- Som om det ville hjælpe. - Skumlede du ikke, kom folk måske.
De søger glæde, og det er der ikke i din mad mere.
Kylling! Må jeg få noget?
Tag det roligt. I skal nok få alle sammen.
- Han sover. - Næppe.
- Det er over midnat. - Så er han nede og få sig en bid mad.
Stop, Manceron!
- Om forladelse, hr. hertug. - Hvad er det for manerer?
- Han er mere stædig end et æsel. - Jeg må tale med Deres Nåde.
Skal jeg tilkalde garden?
- Deres Nåde... - Gå nu bare.
De er godt belortet, Manceron.
- Jeg hører, De er blevet kroejer. - Mere end det.
Jeg serverer retter. Forretter, fisk, kød, mellemmåltider.
- Hvem spiser det? - Dem, der har lyst.
Det er jo absurd.
Man skal vide, hvordan man spiser. Det er en kunstart.
Madkunst er ikke for almindelige dødelige.
Det er få ægte gastronomer forundt at kunne værdsætte det, De laver.
Jeg var heldig at lave mad til en sådan.
Det er vi enige om, men her sidder jeg alene som spar es.
Med ryggen til ilden og maven til bordet og med hvad foran mig?
Se, hvad man byder mig.
Jeg nedsvælger det -
- men det bibringer mig ingen glæde.
Gode kokke er sjældne, Manceron. Deres efterfølger var en sovsedræber.
Den næste kunne knap nok lave en mayonnaise.
Deres mayonnaise, Manceron...
Det er de små ting, der bliver kære minder.
Deres stædighed kom til at koste os begge dyrt.
Hvorfor bad De ikke om forladelse?
De kunne bare have bedt om forladelse.
Jeg beder ydmygst om forladelse.
Se nu der. Det er håbløst.
Det er blottet for balance, opfindsomhed og harmoni.
Må jeg have lov?
Det tager kun et øjeblik.
Er De kommet for at pine mig?
Nej, for at servere for Dem og invitere Dem til at spise på min kro.
Faktisk går kroen ikke så godt.
Som sagt... Man forventer ikke af tudser, at de kan flyve.
Netop. Jeg har brug for en sand gourmets mening.
Hvad er mine opskrifter værd -
- uden at være godkendt af den eneste, der tæller.
Hvorfor skulle jeg gøre det?
- For at smage min Chamfort-and. - Har De opkaldt en and efter mig?
Den må være sublim.
Deres Nåde...
Tillad mig at give Dem lidt tilbage af alt det, De har givet mig.
Godt. Jeg kommer.
De får penge af Hyacinthe til en kold buffet til to.
Grevinden af Saint-Genet ledsager mig. Men luk omgående Deres beverding.
God mad er ikke for pøbelen. Man skal fortjene den.
Lever måltidet op til forventningerne, tager jeg Dem med til Paris.
Hertugen af Chamfort kan godt være storsindet.
Der er besøg til Dem.
De har et kvarter.
Du er nødt til at komme tilbage.
Som min lærling skal du lystre.
Uden dig har jeg mistet lysten til alt.
Jeg har brug for dig.
Chamfort spiser på kroen om to dage.
Vi gør, som du ønsker.
De arbejder for 'folkets bedste', men kan ikke finde på andet -
- end at belejre Jeu de Paume og aflægge ed og hidse sig op.
En flok snakkehoveder. Dovne og uduelige.
Hvad siger kongen?
Ifølge biskoppen af Motte -
- trak han, da nationalforsamlingen ikke ville opløse sig, på skulderen og sagde:
'Så lad dem for pokker blive.'
Kongen længe leve.
Du godeste. Det er jo en kro.
Mere end det, min ven. Eller det siger han i al fald.
Deres Manceron har vist fået en lærestreg.
Et slemt eksil. Jeg forstår godt, at han har bedt om forladelse.
Jeg ved ikke, hvem det var værst for. Jeg har savnet ham gevaldigt.
De gjorde ret i at sætte ham på plads.
- Goddag. - Goddag.
Jeg har altid elsket landlivet.
- Hvor blev De af, Manceron? - Om forladelse, Deres Nåde.
Frue... Kom indenfor.
- Jeg er sulten. - Hører De, Manceron? Vi er sultne.
- Hvor er mine folk? - Far har sendt dem væk.
Vi har hyret vores egne.
Hvorfor alle de stole, Manceron? Vi er kun to.
Jeg ville vise Dem min kro, som jeg havde tænkt mig den.
Et sted, hvor alle kunne spise, som de kan lide det og har råd til.
Jeg har jo sagt til Dem, at det er et dårligt påfund.
Folket værdsætter ikke de gode ting. Se bare, hvor tomt her er.
Bær nu maden ind, ellers finder jeg et andet sted.
Retterne bliver serveret en efter en, Deres Nåde.
Appetitvækker, forret, hovedret, ost, dessert. Som en kædedans.
- En kædedans? - Jeg elsker kædedans.
Så sæt gang i kædedansen, men skynd Dem.
De små borde gør det meget intimt.
Pudsigt service.
En kurv per bord.
En brødkurv, en karaffel og en buket. En buket på bordet her.
De pigebørn kan ikke servere for hertugen. Det er ikke etikette.
Her er alle gæsterne hertuger og konger.
Deres Nåde.
- Fruen bad om kartofler. - Ja! Jeg elsker kartofler.
Dronningen bærer kartoffelblomster i sit knaphul. Hvad kalder De dem?
Lækkerier.
Dem skal De smage, kære ven.
Himmelsk.
Deres Nåde! Folk... folk!
- Folk! - Hvad er der med ham?
Jeg fik den her på markedet.
Kom ind. Der er plads indenfor. Udvælg Dem et bord.
Hvem er de mennesker?
Kom indenfor.
- Der er dug på bordet. - Ja! Tag plads.
- Se. Et kort, man kan vælge fra. - Hvad er det for et cirkus?
Hvor mange er de? Send dem dog bort.
Det er en skændsel. Jeg spiser ikke foran fremmede.
Bed dem om at være stille.
Goddag.
- Hvad bestiller De her, frue? - Laver mad.
Louise har lavet Deres mad.
Hvem er hun?
Svar mig. Præsentér... os.
Louise af Varenne. Ja, De havde fortjent, at jeg forgiftede Dem.
Kan jeg få at vide, hvad der foregår? Jeg kræver det.
'Kom og spis gratis præcis kl. 12 -
- sammen med hertugen af Chamfort.'
Vi får fuldt hus.
Ja, det er ham.
Jeg troede, at han var højere.
Det skal De få betalt.
Jeg sender garden. De skal nok sætte Dem på plads.
De lukker Deres beskidte hul. Hører De, Manceron?
Jeg får Dem hængt. Begge to. Jeg får Dem begge hængt!
- Hører De? Begge to! - Ikke så højt.
Ja, lad os gå til kongen og lade ham høre, hvad jeg har at berette om Dem.
De hemmelige aktier i Ostindisk Kompagni -
- og drabet på François af Varenne, en af hans mest trofaste undersåtter.
De skræmmer mig ikke mere.
Bed om forladelse.
Ned med de privilegerede.
Flyt Dem!
Undskyld.
- Ludvig! Ludvig! Vent på mig. - Lad os komme af sted.
Ludvig!
Farvel, Deres Nåde!
Kom snart igen!
Er det bord ledigt? Kan vi sætte os her?
Ja, naturligvis.
Værsgo. Tag plads.
Det tegner til at blive en smuk dag. Værsgo.
Må jeg komplimentere fruens toilette? Der går kun et øjeblik.
- Må jeg lige...? - Lækkeri?
Tag plads. Jeg kommer tilbage med menuen.
Sid ned.
Det er en god plads. Kig på menuen, så kommer jeg tilbage.
Velkommen.
Det tager kun et øjeblik.
En af Mancerons kreationer. Den hedder 'lækkeri'.
Servér for det bord.
Få dage efter faldt Bastillen.
.::TWA - Your Source Of Quality!::.
Tekster: Lisbeth Beierholm Oneliner