Obećaj mi da ćeš pokušati...
da ti bude bolje.
Biće sve u redu.
Obećavam.
I ne krivim te. Treba da znaš to.
Ali pokušaj, molim te. - Hoću.
Toliko te volimo.
Nije li to lepo?
Zar to nije utešno?
Zvuci grada.
Oseke i plime čovečanstva.
Sad, u korist našeg novog prijatelja, Džejkoba,
hajde da se svi predstavimo.
Ja ću početi. Dobrodošao, Džejkobe.
Ja sam Dr. Anđeli. Ja sam psiholog.
Sad, ovaj gradski zvuk
tako volim da počnemo našu sesiju,
sa nečim što nas vraća nazad
na život van klinike, gde svi pripadate.
Sad, Rufuse, bi li želeo da nastaviš?
Da.
Uh, dobrodošao, Džejkobe. Uh, ja sam Rufus.
Uh, ja sam dečak.
Nekada sam verovao da sam nemački ovčar,
a moja omiljena hrana je goveđe meso.
Odlično. Uh, žudit. - Džudit.
Džudit, molim te. Predstavi se.
Džudit, molim te, predstavi se. Želiš li da ti oduzmem privilegije?
Dobro. Idemo dalje.
Džeremi.
Zdravo.
Ja sam Džeremi, i nisam veverica.
Ne nisi.
Dobro. Ivane... - Molim te.
Samo me pustite da budem veverica.
Jesi li urado svoje zapise u dnevniku?
Svi, ovo je zaista važno.
Oni su veliki deo distanciranja od tvoje projekcije. - Ja ih radim.
I napravio si fantastičan napredak, Rufuse.
Pisanje je tako moćno sredstvo za promenu.
Hej, brate.
Znaš da smo porodica?
Mogao sam to odmah da vidim. Prvi pogled, bum.
Porodica? - Naravno.
Canidae, caninae.
Isti smo, ti i ja. Mi smo čoporske životinje.
Nisam siguran. - Jesmo. Poznavao sam vuka.
Poznavao sam par vukova.
Hm, stvarno su popularni na mreži.
Izabrao sam da budem nemački ovčar zbog mog nemačkog ovčara, Sparksa.
Ja imam svoj čopor, znaš. Pa, ne, nije... ja...
to nije bio moj čopor, ali sam bio deo jednog.
I moja mama se zabrinula i poslala me ovamo.
Ona ne voli sisteme.
Zato sam bio, hm, zato sam bio školovan kod kuće. - Je l' tako.
Uh, on je skoro izašao. To je sledeća faza.
Tamo se stiže dobrim ponašanjem. On će uskoro otići.
Uh, nemoj! Uh, izvini.
Intervencija se u tim slučajevima ne preporučuje.
Kojim slučajevima? - Pa, "Skoro izlazi" mu ukazuje
na grešku njegovog puta. Vidiš, on je prihvatio svoje dečaštvo.
On je... on je uzor.
Hej! - N... nemoj, Dž... Džejkob.
Ako želiš da budeš bolji, moraš se pridržavati pravila.
Hej, imaš li problem?
Da, nisam ni mislio.
Poli hoće kreker? Poli hoće kreker?
Šta želiš da budeš?
Zver vođena svojim potrebama... ili čovek vođen svojom dobrotom?
Sve je pred tobom.
Pravi Ti, povratak svom pravom ja.
Šta želiš da budeš? - Zver koju vode...
Koja si ti životinja? Za tvoju hranu.
Vuk.
Džejkob. Pogledaj. Ne moraš...
Uh, uh, možeš ići do činija.
Novajlije imaju pravo na zdelu, pa i ti. Možeš li me pomilovati po glavi?
Rufus. Ne. Rufus.
Hej. Ustani.
Zašto bi to uradio? A?
Išlo ti je tako dobro.
Idi sedi. Doneću ti tanjir.
Mislila sam da je moj dan za ispašu. - Izvini, Luiz, nije danas.
Moraš imati i pravu hranu.
Onda dobijete svoje seme.
Onda nema semena.
To je to.
Eto ga.
Dobro, Džudit. Vidiš?
Postaješ jača.
Moraš svoju stolicu približiti stolu, molim te.
Jesi li završio?
Dobro.
Džudit. Idi, idi, idi, idi, idi. Idi.
Brzo.
U redu, deco, smirite se.
Upravo si osvojio 100 poena.
To će biti vrhunac tvoje nedelje.
Zašto žele da koristimo ove stvari?
Tehnologija nas ponovo povezuje sa našom ljudskom stranom.
Ili neko drugo sranje.
Misliš da ništa od ovoga ne funkcioniše?
Zar ti ne misliš?
Džeremi, trkaćuse sa tobom.
Idi, idi, idi, idi, idi, idi. Idi, idi.
Priroda je sastavni deo čoveka. - Brže, brže.
Dr Man će ti reći sve o tome... njegove plastične teorije.
Zovemo ga čuvar zoološkog vrta. Drži se dalje od njega.
Dr. Anđeli je bolja. - Požuri, požuri, požuri!
Ipak, ona prihvata njegove metode, pa...
Idi, idi, idi, idi, idi. Idi.
Ona kaže da je to bolest koju možemo izlečiti.
Pa, šta je onda?
Bog.
Hajde.
Hej! Dođi.
Hajde, Džeremi. Nema trikova.
Trebam li da ti pomognem? Hajde.
Hajde da te vidimo u tome. To je to.
Budi ono što jesi. Ovo si ti.
Tamo, da.
Idi.
Ne stidi se pred našim novim prijateljem.
Popni se na ovo drvo.
Hajde. Trebalo bi da ti bude lako.
To je to.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne.
Ne, ne. Kao veverica.
Ne kao dečak.
Zar ne znaš kako se veverice penju?
Trebao bi pošto si jedna.
Ne, ne, ne. Veverice idu vertikalno.
Koriste svoje jastučiće i kandže da idu gore, gore, gore.
Pa hajde, upotrebi te jastučiće, te kandže.
Da. Da.
Zakači se. Da.
Hajde, Džeremi.
Hajde, Džeremi. Ovo si ti.
Hajde, Džeremi!
Hajde!
Slobodan si.
Hajde. Možete.
To je to. Nastavi da pokušavaš.
Hajde, upotrebi te kandže veverice.
Šta je bilo?
Šta je bilo, Džeremi?
Šta je bilo?
Šta si učinio?
Ma hajde. Nije to ništa.
Vidiš li sada da ne možeš zaista biti glodar?
Ne?
U redu. Odvešćemo te tamo. To je pokušaj i greška.
Pomozi mu.
Svi ste se zapetljali. On ima malo...
malo ogrebotine na prstu.
Anja će se pobrinuti za tebe.
Džejkob.
Džejkob vuk.
Ako si vuk...
pruži se na sve 4..
Hajde.
To je to.
Sad, ako si vuk, zavijaj.
Napadni me ako si vuk.
Napadao si ljude ranije, zar ne?
Tvoji roditelji su mi rekli šta se dogodilo. - Ne želim da budem vuk.
Ne laži me.
Poznavao sam dečake koji su mislili da su vukovi
i umrli zbog toga.
Sad zavijaj.
Molim vas. - Zavijaj!
Dobar dečko.
Jesi li video to?
On se opirao.
Tako da možemo utvrditi da sa ovim rukama,
ovm usnama i ovim nosom,
to, uh...
ovo je dečak.
Je l 'tako?
Kažeš da ne želiš da budeš vuk.
Zar nije tako, Džejkob?
Džejkob, zar nije tako?
Ne želiš da budeš vuk?
Sedi.
Uzmi ovo, Analisa.
Pročitaj sa označene stranice. Uradi to sada, molim te.
„Ove oči ograničavaju moj vid.
„Oni se fokusiraju samo na najveće stvari.
„Nos mi nije dovoljno dugačak.
„Mirisi ne mogu da uđu kao što bi trebalo.
„I tako sam ja beskoristan lovac.
„Prsti mi dobiju žuljeve kad puzim.
„Moji zglobovi su koščati i bolni na tvrdoj zemlji.
Oni nisu podstavljene šape kakve bi trebalo da budu."
Nastavi.
Ne mogu dalje. - Zašto?
Je li ovo, ili ovo nije... čovek?
Čovek koji sebe opisuje kao vuka.
To je samo nečiji način da te opiše.
Ona je crna cura. On je beli dečak.
Ona ima kožnu bolest. Ima problema sa ishranom.
U redu, znači kažeš da ako, uh,
si duhovno životinja, onda je to to...
ti si ta životinja?
Da?
Pa...
daću ti da živiš kao tvoja životinja sledeću nedelju.
I onda mi možeš reći sve o tome šta to znači
da budeš kineski medved kad žvaćeš bambus.
„Bole me kosti
„ako sednem direktno tamo gde treba.
„Uvek nešto nedostaje.
„Moj rep mi nedostaje.
„I moj penis,
„visi grubo i disketno
„kad bi trebalo da bude omot od krzna pričvršćen za moj stomak.
„Moja zadnjica je beskorisna grudva mesa
„koja ne ne pristaje mom izgledu.
„Ima je previše.
„A od mišića: nema koristi.
„Kad sam na sve 4., moji mišići rade drugačije.
„Uvek se udaram u ramena.
„Nikada me ne vode glavom kako treba.
„Vrat mi se napreže kada ga podignem.
„To je stalni podsetnik
da ne živim u telu kakvom treba".
Ti si ovo napisao, Džejkob.
Znaš da je ovo samo uloga koju igraš.
Ali obećavam ti da ću te do kraja tvog vremena ovde
osloboditi ove fantazije.
Silazi odatle. - Izvinjavam se.
Ja nisam vuk. Ja nisam vuk.
Ja nisam vuk.
Prestani.
Ovo je moj teren, i ti ćeš nas uhvatiti.
Ne mogu.
Ima li nekog tamo? Helo?
Nema. Hajde.
Bolje?
Radš li ovde?
Ne baš.
Kako to da imaš ključeve?
Ja sam povezan.
Dakle, ti si pacijent?
Ne baš.
Koliko dugo si ovde?
Dovoljno dugo.
Predugo.
Jesi li ikada pomislila da pobegneš?
Samo jedna osoba je to uradila.
Lokalni nasilnici su ga gadno pretukl
i umro je od gladi u šumi.
To zvuči izmišljeno.
Nije.
To je istina.
Neke stvari za tebe.
Za jelo, uglavnom.
Hvala, mama. - Oh.
Imam još jednu malu narukvicu za tebe.
Mislila sam da bi ti se svidelo nešto šareno na tvom zglobu,
ako se osećaš malo loše ili...
Ne izgleda loše ovde.
Tvoj brat je hteo da nam se pridruži, ali...
kako je on?
Nedostaješ mu. - Pođite sa mnom.
I meni nedostaje. - Dr. Man? Dr Man!
Postoji li problem, gđo Volš?
Vidi šta si mu uradio.
U redu, morate verovati našem procesu.
Radimo samo ono što je potrebno. - Potreban? Ovo je brutalnost.
Ne ostavljam sina ovde.
Gđo Volš, razumem vašu muku. Stvarno.
Teško je gledati one koje volimo kako pate,
ali zamislite koliko će još stradati napolju.
Poremećaj identiteta vrste, potiče od traume,
izolacija, nesigurnost,
ali ovi pacijenti se mogu izlečiti.
A moja jedina misija je da osiguram da uradim sve što je potrebno
kako bi mogli da nastave srećan, zdrav i nagrađivan život.
Zar to nije ono što želite za svog sina?
Hajde, idemo da razgovaramo nasamo.
Vi ste dobro. Hajde, gđo Volš.
Moraš da budeš bolji.
Zaslužuješ normalan život.
Porodicu. Posao. - Edvina.
Pa, zaslužuje.
Zar ne želiš sve te stvari?
Ja... pa, ja... i... ima nekih stvari unutra.
To su uglavnom prazne stranice. Tu su, uh...
2. stranice. - Da.
To je to, koristi ekran kao svoje oči.
Da, vidim to.
Ovo je sve što si napisao: „Danas...
„Ja i Veverica smo igrali donošenje. - Da. - "Bilo je zabavno.
Volim donošenje." - Da.
Da. Mi... mi... mi smo igrali, uh, donošenje, hm, juče.
I bilo je... bilo je zabavno.
Siguran sam da je bilo zabavno. Ali, Rufuse, ovo je
gde treba da uneseš svoja unutrašnja osećanja.
Vreme je za sliku, Džudit. - Vreme je za sliku, Džudit.
Napolju. - Napolju.
Džudit, ne želim da se ponavljam.
Vreme je za sliku, Džudit.
Hajde, možeš da igraš kasnije.
Možeš položiti Pitera.
Ona ne pravi proboj. - Je l' tako.
Pa, možda bih ja trebao da radim sa tobom.
Ne, mislim da je previše krhka.
Samo mi treba još malo vremena sa njom. - Nakaze životnjske!
Ovako ćete završiti!
Pokušajte da ga zaustavite. Prođite kroz glavni ulaz, molim vas.
Rufuse, tiho! Uđite unutra, molim vas.
Idi sada unutra. - Unutra. Hajde.
Hajde! - To je to. To je to. - Idem da vidim je li CCTV nešto uhvatio.
Pođi sa mnom i vidi jesu li pokušali da razvale zadnja vrata. - Sve je u redu.
Oni su samo neki ljuti, zli ljudi
bez empatije za one koji su drugačiji.
To je to. Uđi.
Ovde sam od malena.
A dr Anđeli mi je bila kao majka.
Ovo mesto je sve što znam.
Jedino čega se sećam od ranije je ova voda.
I bila je pukotina na plafonu, i...
postojala je voda koja nikad nije prestajala da kaplje.
Ja bih to čuo, i ja bih...
brojala kapi cele noći.
I to je prvo čega se sećam.
I volela bih da nisam.
Šta je sa tobom?
Uvek sam imao ovaj osećaj.
Ovaj instinkt.
Sve što sam učio kao dete samo...
osećao sam da je pogrešno.
Nije se uklapalo.
Ne mogu to da objasnim.
Nastavi.
Šetali smo parkom u prirodi...
kad sam čuo zvuk.
Još uvek to osećam.
Činilo mi se kao da je namenjen meni.
Hteo sam da potrčim prema njemu.
I pokušao sam.
Odmaknuo sam se od oca i potrčao ka njemu.
Osećao sam...
takvu lakoću.
Svaki udah.
Povukao me je nazad.
Uzeo me je u naručje.
I on mi je govorio,
ali ga nisam mogao čuti.
Sve što sam mogao čuti je ovaj urlik.
A onda sam ga pogledao u oči.
I setio sam se da sam njegov sin.
Šta je to sa šumom?
Mirisi.
Teren.
Vlaga.
Hladnoća.
Ova koža.
Ove ruke, ova kosa.
Nemam ljudski oblik.
Trčim.
Dišem.
Ne! Ne! Ne!
To je to, idi. Leti. - Ne, ne. Ne molim vas.
Da. Skoči. - Ne. Ne!
Hajde, skoči. - Ne ne ne.
Jesi li, ili nisi papagaj? - Jesam.
Ti si? Onda leti. - Ne!
Ne.
Ako si papagaj, onda leti. - Ne. Ne.
Ne, ne, ne, ne. Ne! - Hajde! - Ne, ne!
Ne, ne, ne, ne! Ja sam devojka!
Ja sam devojka, ja sam devojka, ja sam devojka, ja sam devojka.
Šta si ti?
Ja sam... Ja sam devojka. - Dobro.
Vrlo dobar.
Ovo je sloboda.
Volja da budemo odgovorni prema sebi.
Kad budeš star, sećaćeš me se
kao čoveka koji te je naučio da hodaš po 2. put.
Skinite je dole.
Hajde, idi na ručak.
Stani. Stani, stani, stani.
Stani.
Znaš li šta je urlanje?
To si ti...
željan da te čuju.
Ima nešto što želiš da kažeš,
nešto...
što želiš da vrisneš svetu.
Tvoji, uh... tvoji roditelji.
Tvoj otac.
Kakav si odnos imao sa njim?
Koje je tvoje najranije sećanje?
Džejkobe?
O, hajde da vidimo sreću.
Dobro. Sreća. Vidim da sreća zrači sa tvog lica.
To je to. Vidiš šta ti to čini, Ivane?
Kako osvetljava tvoje lice?
Možeš li mi pokazati? Pogledaj to.
Dobro. I tako počinje sreća.
Ali sreća postaje smeh.
Kao da je to najbolja šala koju si ikada čuli.
Da, Ola, to je to.
Pokaži mi taj blistav smeh oji dolazi iz dubine.
Moraš da pustiš taj smeh.
I ponekad ti zateže lice.
Hajde da se histerično smejemo.
Da, Ivane.
Odavde će izaći i histerični smeh. Vidi da li možeš to da nađeš.
Da čujemo. - Smejemo se... smejemo se.
To je to. - Smejemo se.
Da čujem kako zvuči kikot.
Kikot se veoma razlikuje od svega ostalog.
Kikot još nije smeh.
To je kikot, a iznutra bući sve malo.
To je to. To je dobro.
Da, Luiz.
Da, Ivane, dobro.
Da, da, da.
Sviđaju mi se... malo patke za večeru, a?
Silazi sa mene. Silazi sa mene.
Da, ostaviću ga na miru.
Molim te, molim te, molim te!
Džejkobe! Džejkobe, silazi!
Sići! Pođi sa mnom. - Nakaza!
Sići. Pođi sa mnom.
Sredićemo to.
Mm- hmm. Ok, da.
U redu. Vidimo se onda.
Dobro. Ćaskaćemo uskoro. U redu, baj, baj.
Džejkobe.
Ja sam dr. Salivan, generalni direktor.
I, Džejkobe, ovo je tvoje jedino upozorenje.
U ovoj ustanovi se neće tolerisati nasilje.
Tvoji roditelji su obavešteni.
Još jedna ovakva epizoda, i suočićeš se sa ozbiljnim posledicama.
Ne želiš da ideš ovim putem.
Nadam se da te ovo neće potpiti, Džejkobe.
Za tvoje dobro.
Nećeš nigde stići boreći se sa nama. - Dobro.
Rufus, jesi li spreman?
U redu, pa, uh, kao što svi znate,
nedavno mi je bilo neverovatno dobro.
Dokaz A.
I, uh, kao rezultat toga, mama me izvodi.
Znam. Ona kaže da sam ovde dovoljno dugo i da...
znate, ona želi da mi pruži šansu spolja, pa...
Svi misle, šta će Džejkob bez mene?
Postaje emotivan, ali da.
I vidite, i ja sam tužan, uh, što ću otići
sutra je skoro gotova matura.
I da neću moći da diplomiram sa vama kada dođe vreme.
Ali mama najbolje zna.
Ali u svakom slučaju, ići ćemo na odmor zajedno.
I, um, ja ću se ponašati najbolje ljudsko.
Ali želim da vam ostavim jednu poruku.
I to je... moj uspeh... - Rufus. Majka te ne vodi na odmor.
Ona je... - Tvoja majka te vodi, ali ona te ne vodi na odmor.
Idemo na neku vrstu odmora,
ali... ali ono što sam hteo da kažem je da je to neka vrsta praznika.
To je kućni odmor.
U svakom slučaju, moj uspeh je vaš uspeh.
Trenutak je bio malo... u svakom slučaju, moj uspeh je vaš uspeh.
Sad, kao što je tradicija kad naši pacijenti diplomiraju,
volimo da počastimo njihov naporan rad malom ceremonijom.
Zato, molim te, izađi napred, Roberte Vord.
Bravo, Roberte.
Drži se, Roberte, da roditelji vide.
Sad, vaše zbogom se sastoji od konačnog raskida
od tvoje životinje.
Kada budeš spreman, Roberte. Vreme je.
To je to.
Dobro urađeno. - Bravo, Roberte.
Bravo.
Dobar momak.
Nora Nunan.
Hajde, Nora. Dođi ovamo, ti. - Bravo, Nora.
Zaista si naporno radila da dođeš do ove tačke.
Uh, da, i, uh... uh, Sofi MekFarlejn.
Siđi dole, Sofi. Dobro urađeno. Hajde.
Izvoli, Sofi.
Udahni duboko.
U svoje vreme.
Veliki dan. Dobro urađeno.
Nije fer!
Nikada neću izaći odavde!
Hej. Šta nije u redu?
Nikada neću izaći odavde! - Šta su ti uradili? Hej. Šta se dešava?
Moram da odem. - Izađi.
Kako se usuđuješ da uđeš ovde. - Nije fer.
Dr Man će čuti za ovo. - Šta se desilo? - Šta si joj uradila?
Ne znaš ništa o njoj. Izađi.
Opet? Stvarno?
Svaka ceremonija, ista scena.
Ta deca... vraćaju se roditeljima.
Stvarno želiš da se vratiš na svoje? Zar ne? Želiš li da odeš?
Ne govori to! Hoćeš da me se otarasiš?
Uf. Vi ste egocentrični. Dođi.
Sedi!
Jel' ovako vidiš sebe?
Lezi.
Jesi li to ti?
Ova patetična, zver puna buva?
Odgovori mi.
Ne. - Ali to je vuk.
Onaj koji je zarobljen od strane čoveka
i ubiće ga čovek.
Zato smo mi nadmoćnija rasa.
Je li to ono što misliš da je muškarac?
Da, mslim.
Budi oprezan, Džejkobe.
Kad gledaš u ponor, i ponor gleda u tebe.
Hajde. Idemo.
Kreći!
Ja nisam vuk.
Samo nasilan dečak.
Ja nisam vuk.
Samo veoma bolestan dečak.
Džejkobe.
I ja sam bio ovde kad sam 1. put stigao.
Koristio sam svoje kandže...
da ogrebem očuha.
Pokušao sam da ga povredim.
Ali on je uvek bio jači od mene.
Prebrojala bih kapi
od polomljenog odvoda dok su kapale na pod.
Znajući da dolaze.
Čvrsto bih zatvorio oči...
i zamislila...
da mogu skočiti kroz prozor
i pasti na zemlju nepovređena.
Da mogu da trčim.
Trčim brže nego što bi me iko ikada mogli uhvatiti.
Mirisi.
Teren.
Vlaga.
Hladnoća.
Drveće se zamagljuje.
Trčim.
Dišem.
Nemam ljudski oblik.
Jednog dana...
divljaćemo zajedno.
Bi li želeo da saznaš više o svom suzatvoreniku?
Doživeo je avionsu nesreću pre mnogo godina.
Bio je nasukan u pustinji
bez hrane, bez vode.
Ona i šačica drugih preživelih,
bili su primorani da pojedu jednog putnika koji je umro.
Kad su spaseni,
bio je u stanju šoka.
Mogao je samo da urla.
Počeo je da se ponaša kao lav.
Živeo je na otvorenom,
urlajući,
terorišući narod susednih sela.
Sve dok njegova žena nije izašla da ga pronađe i...
i dala ga je ovde da boravi na neodređeno vreme.
Već je prošao spasavanje.
Pustiću te da se vratiš u svoju sobu večeras.
Ali sad možeš da vidiš, Džejkobe,
uvek postoji tačka bez povratka.
Kao ljudi, imamo svest
naših mentalnih procesa:
naše misli, naša osećanja, naša osećanja.
Mi smo jedina bića na planeti
koji imaju ovu vrstu samosvesti,
koja se zove svest.
Zbog toga smo superiorniji od životinja,
koje se oslanjaju samo na svoje instinkte.
Naša sposobnost da budemo introspektivni i da gledamo napred
zato smo i jedni i drugi uspeli da preživimo
i dominiramo prirodom.
Kao ljudi, mi imamo svest o sopstvenim mentalnim procesima:
naše misli...
Džejkobe, ovo je tako razočaravajuće.
Odmah da si se vratio ovde.
Dao sam ti šansu, zar ne?
zar nisam? Hajde.
Unutra odmah!
Džejkob.
Sada unutra.
Džejkobe.
Džejkobe!
Džejkobe.
Džejkobe! Prestani.
Džejkobe!
Učinio sam sve što sam mogao da ti pomognem, Džejkobe.
Sve.
Ipak ste tu.
Okovan i začepljenih sa. Kao zver kakva želiš da budeš.
Želiš li da ti stvari postanu gore?
Jer mogu biti mnogo gore!
Ja ne... čak ni ne razumem.
Išlo je tako dobro, i... i onda...
Pa, nema potrebe za panikom, Ok? Zbog ovoga smo ovde.
Dr Man će uskoro sići.
Ovo je bio jedini način da ga dovedem ovde. On, on se ne bi pomerio.
Naravno. Mi razumemo. Pa, sve ovo imamo pod kontrolom.
Rufuse, ne, ne, ne. - Uh... uh...
Ja... tako mi je žao. - U redu je. Ne brini. Nema potrebe za panikom.
Ne, Rufus, ne.
Uh... - U redu je.
Stvarno mi je žao. Ja... ja ću to platiti. - Bez brige. Gđo Flečer.
Zdravo. - Zdravo, Rufuse. - Stvarno mi je žao.
On, on... on traži... Urinirao je na pod.
U redu je. Ne brini. Očistićemo to. Hajde, Rufuse, šta je bilo?
Šta je bilo? - Ovakav je od juče.
Hajde. Hajde dečko. - Hajde.
Iznenađen sam što te vidim ovde. Išlo ti je tako dobro. Hajde.
Nije uzeo, hm... - Hajde. To je to, to je to.
Tu si. Tako je bolje.
Dr. Sullivan, odvedite gđu Fletcher u sobu za osoblje. - Naravno.
Ja ću se pozabaviti time. U redu je. - Hajde idemo.
Ja ću se pozabaviti time. Dobro je. - Ovuda.
On je u sigurnim rukama. Idemo. - Dobro.
U redu. - U redu, Rufuse, ćao. - Ok.
Rufuse.
Da?
Bio si loš dečko, zar ne?
Pogledaj nered koji si napravio.
Veoma loš dečko.
Pogledaj nered koji si napravio. Pogledaj to.
Veoma, veoma loš dečko.
Sad neko mora to da počisti, zar ne?
Trebalo bi da se stidš, zar ne?
Bio si veoma loš dečko.
Veoma loš dečko. Zar ne?
Vrlo nestašan.
Džejkob.
Šta su ti uradili?
Pogledaj me.
Kad ćemo pobeći?
Uskoro.
Sesil?
O Bože.
Vratiti se.
Idi. Idi.
Evo.
Misliš li stvarno da možeš da živiš sa tim dečakom?
Zar se ne sećaš šta se dešava lepim devojkama poput tebe?
Koje nemaju ništa?
Hmm?
Idemo. Dobrodošli na timski ples.
3, 4. Idi!
1, 2, 3, 4.
Dobro. Osmeh! 6, 7, 8.
I 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, dohvatite!
1, 2, 3, 4,
5, 6, 7, 8, skok.
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, okret.
1, 2, 3, 4...
Zašto jednostavno ne uradiš kako ti se kaže, Džejkobe?
Kad ti zatražim.
1, 2, 3, 4.
1, 2, 3. Poslednji put. 1, 2, 3.
I nazad na početak.
5, 6, 7, 8.
I 1, 2, 3, 4,
5, 6, 7, 8.
I 1, 2... Džeremi, nazad u red!
5, 6, sedam, dohvatite! 1, 2.
Nastavi!
7 i 8. I 1, 2... - Šta mu rade?
Nije bitno. Nastavi. 7, okreni se.
1, 2... Analisa, vrati se u red!
5, 6, 7, 8.
Najbolji deo, Ivane. - Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?
I okrenite se.
Svi ćete završiti bolje.
Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?
Svi ćete završiti divno, divna ljudska bića.
Osećaćete se bolje nego što ste se ikada ranije osćali.
Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?! - Poslednji put.
1, 2. 5, 6, 7, 8. - Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?!
I 1, 2, 3... - Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?!
Da, Džudit, znaš da plešeš.
Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?!
Morate se vratiti u red!
Vratite se u red!
Vratite se...
Unutra odmah!
Hoću da svi uđete unutra! Ovuda!
Rufuse.
Rufuse. Dođi unutra. Rufuse!
Kako?! Kako?! - Ovo nije u redu!
Kako?! - Hoću da se svi vratite u svoje sobe!
Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?!
Džeremi, dole! - Kako ćemo svi završiti ako ostanemo ovde?!
Džeremi! Sagni se! U redu, Džeremi!
Dr Man!
Nisam ih više mogla kontrolisati.
Odjebi.
Odjebi. Odjebi. - Da. Da.
Da. Da.
Da. Da. Da. - Da. Da. Da.
Da. Da. - Da. Da. - Da. Ti si devojka!
Da. - Ti si devojka!
Ti si devojka! Kaži!
Reci: "Ja sam devojka!"
Kaži! - Ja sam devojka.
Da.
Ti si patetičan. Patetično.
Mm? Vrati ih nazad.
Lanac. - Dođi. Ja ću te podići.
Hajde.
Čekaj, čekaj, povredićemo se. Povredićemo se. Pogledaj.
Čekaj, čekaj, čekaj. Misliš da je ona dobro? Misliš da je ona dobro?
Ko? - Dr Anđeli.
Da. Hajde. - Ne, ne, ne, ne. Čekaj, čekaj.
Ne mogu. Ne mogu.
Šta?
Kakav ćemo život imati tamo?
Molim te, ostani ovde sa mnom.
K... kako ćemo... kako ćemo jesti? Gde ćemo živeti tamo?
Kako ćemo zaraditi novac?
Znaš, treba ti novac napolju, i.. i... i...
Čekaj, čekaj. Džejkobe, šta će se desiti sa mnom tamo?
Znaš li šta rade devojkama poput mene tamo?
Ne mogu. Ne mogu da idem.
Ne, ne, čekaj, čekaj. Molim te. Molim te.
Samo... samo slušaj dr Mana i... i... glumi,
i na kraju će te pustiti iz kaveza. - Glumiti? Ne mogu.
Ali znam da ćeš to preživeti. Znam da hoćeš.
I onda, i onda, samo pomisli,
možemo, možemo mirno da se provedemo zajedno i... i bićemo pušteni jednog dana.
Ne radi se o preživljavanju. - Možemo imati... - Radi se o preživljavanju kao ja.
Snaći ćemo se, nekako.
Zajedno ćemo divljati.
Bićemo slobodni. Bićemo svoji.
Ali ja nisam divlja mačka.
Žao mi je. Nisam.
To ne znači da me nije briga za tebe.
Molim te ostani.
Ja... ne mogu. - Ne.
Ne mogu da ostanem ovde sa tobom. - Ne, molim te ostani ovde sa mnom.
Moram da idem. Sada. - Ne, ne, ne, ne, ne!
Ne! Molim te ne idi.
Džejkobe.
Džejkobe!
Ostani!
Preveo: suadnovic
# U šikari
# Mimo trnja
# Gde opake zmije skidaju kožu
# I magla se kondenzuje
# U jezera
# Niko ne prestupi
# Bez greha
# Davno
# Moje meso je potrošeno
# Moje srce, moji udovi
# Ostavio si iza sebe
# Besan rat
# U mom nemirnom umu
# Noć, noć
# Okrutna simfonija
# U kojoj si nestao
# Ti od mene
# Okrutna simfonija
# U kojoj si nestao
# Ti od mene
# Moje šape, moji zubi, moje zadavljeno mjau
# Krzno moje, njegov sjaj je ugasio vreme
# Moje kosti su nestale
# Moje kandže su se odmotale
# Moja prošlost se smežurala
# Evo me
# Pola devojka, pola mačka
# Nijedan
# Samo dete nije pronađeno
# Kao vetar, kreš moju dušu
# Noć
# Kao drhtavica
# Noć
# Kao prehlada
# Život je tako ogroman
# To je sva šuma u kojoj si nestao
# Dok odlazite
# Ti si plen da umreš
# Jednom si mi zadržao srce
# Okrutna simfonija
# Do ponoćnog neba
# U kojoj si nestao
# Noć, noć
# Ti od mene - # Noć
# Okrutna simfonija
# Moje šape, moji zubi
# Moje zadavljeno mjau - # U kome si nestao
# Moje krzno, njegovo sjaj
# Otupilo se vremenom - # Kao drhtavica
# Kao puls, otišao si od mene
# Ti od mene
# Šuma, dok odeš
# Ti od mene - # Ti si plen da umreš
# Evo me
# Jednom si zadržao moje srce - # Ti i ja
# Pola devojka, pola mačka
# Nebo - # Ti i ja
# Samo dete
# Okrutna simfonija
# Moje zadavljeno mjau
# U kome si nestao - # Kao vetar
# Skrivaš moju dušu - # Moje zadavljeno mjau
# Kao drhtavica
# Okrutna simfonija - # Okrutna simfonija
# Ove šape
# Okrutna simfonija
# U kojoj si nestao
# Ti i ja - # U kojoj si nestao
# Dok odlaziš - # Okrutna simfonija
# Ti od mene
# Ti i ja
# Ti od mene - # Okrutna simfonija
# Ti od mene
# Moje zadavljeno mjau
# Ti i ja, ti i ja
# Moje zadavljeno mjau
# Ti i ja
# Noć.