EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Bumper.
År 2003 dansade en reslig och relativt okänd man på bordet i…
…ett övergivet mentalsjukhus.
Ett läskigare ställe har jag knappast varit på.
Han är helgalen.
Galen eller inte…
Det var galet!
…men i nästan 20 år har den här tidlösa filmen
-skänkt världen julstämning genom… -…att sjunga högt så alla hör.
-Med en ensemble av… -…okänt folk.
Och några kändisar.
"Drömmen" Jimmy. Ja, han var som en dröm för mig.
Men den här julfilmen dök inte bara upp från ingenstans.
Jag vill göra stop motion.
-Med unik inspiration… -Som hämtat från Rankin/Bass.
Redo, tomten?
…som snabbt skapade juridiska problem.
-Va? -Va?
Är detta Filmer vi blev stämda för?
Den här tveklöst roliga…
Fy bubblan!
…julkomedi…
Bolaget gillade den inte.
…ifrågasattes ständigt.
Man måste vara galen om man tycker att Will Ferrell ska spela huvudrollen…
-Nej! -…i nånting alls.
Precis som Buddy själv,
började arbetet med den här julklassikern både ödmjukt och oskuldsfullt.
Vad gör jag nu?
Av ren uthållighet, mognade arbetet…
…och filmen blev en av tidernas mest förvånande julklassiker.
Stanna kvar. Snart tar han av sig byxorna.
Ja, varför inte?
Detta är Julfilmer vi minns.
Det är dags att börja förbereda inför nästa jul.
Elf, den storslagna berättelsen
om en lång och tafatt man som tror sig vara en tomtenisse.
-Vad löjligt! -Minst sagt.
På jakt efter sin…
-Pappa! -Med humörproblem.
-Vill du ha pengar? -Med tryck på rätt knappar…
-Hallå! -Ut!
-Kalla mig "nisse" en gång till… -…och drag i ett skägg…
…blir han kär…
Jag är kär, och jag struntar i vem som vet.
…och får sin vresiga och känslokalla pappa att smälta…
…och räddar i slutändan julen.
Men hur allt det här började… Tja…
Allt började långt från Nordpolen,
i själva verket här i Philadelphia på 70-talet,
med en ung jude och hans rätt så ovanliga syn på julen.
Hanukka var underbart, men det är nåt visst med julen.
-Ja, minst sagt. -När man kommer ner, ligger klapparna där.
-Glöm inte att det är… -Kallt ute, men varmt inne.
-Men det David tyckte allra mest om… -Jag älskar verkligen julfilmer.
-David tittade på julfilmer… -…dygnet runt.
Tills klockan blev 1993, och han lämnade Philadelphia för att resa…
…förbi det virvlande karamellhavet…
…och till Hollywood, för en karriär som manusförfattare till julfilmer,
-men istället fick han jobb på… -En underklädesfabrik. Japp.
Vad underbart livet är.
För frågor om spaghetti-axelband, kom till mig.
Men det perfekta ungkarlslivet dög inte för David.
LA chockade mig.
I juletider var det varmt och rent av konstigt,
så jag hyrde julfilmer för att känna mig mer som hemma.
Men när han återsåg en av sina favoriter från barndomen,
gick det upp ett ljus för David.
Han ska heta…
Rudolf.
-Som precis som David i LA… -Rudolf är missanpassad.
Eftersom han inte passar in, försöker han förstå var han hör hemma.
Redo!
Tack vare den stackars renens belägenhet, fick David Berenbaum en idé…
-Jag har en idé! -…som förändrade julen för alltid.
Rudolf skulle bli en stor tomtenisse.
-Han kallade idén för… -Elf.
Just det.
Med ett hjärta fullt av oskuldsfull jul av modellen Rankin/Bass,
började David hamra ut en julsaga om tomtenissen Buddy i New York City.
Jag hör inte hemma nånstans.
Elf är rolig.
Det är en bra början!
-Den var fånig och absurd. -Men återigen…
Det som kännetecknar en julfilm, är att den har ett stort hjärta.
Och i Elf…
Elfs känslofyllda historia var den om en far och hans son.
Och den kunde David känna igen sig i.
Min pappa dog när jag var ung.
Därför är det centrala temat i filmen ett sökande efter en far.
Jag visste redan på förhand…
Jag älskar dig, pappa.
…att jag hade den djupa relationen till historien.
Och jag ville att Buddy skulle uppleva det också.
Nu när var manuset var klart, var det dags att julhandla.
Min agent gillade verkligen manuset.
Vips, så nappade ett filmbolag.
MPCA köpte rättigheterna i ett år.
Och nu kunde Elf stå på…egna ben.
De påbörjade genast rollsättningen.
Det kom inte som en överraskning att de ville ha en legendar från SNL,
men inte den ni tror.
De ville ha Chris Farley.
Hallå, se på mig! Jag har fått magiskt stoft på mig.
-Det skulle ha blivit annorlunda. -En film som David…
-Helt annorlunda. -…inte ville göra.
Eftersom manuset var så viktigt för honom, valde David att vänta ut det där året…
…så att han kunde dra sig ur kontraktet och fika med en viss person här.
En person som förstod sig på honom.
Och denna någon var producenten Jon Berg.
Jag träffade en manusförfattare, vars manus jag hade läst.
Han var totalt okänd…
Jag var helt okänd.
…och saknade meriter, men han hade talang.
Så kan man säga.
Han behövde en manager, och det ställde jag upp som.
Just vad han behövde: nån med meriter.
Jag var en okänd person som helt saknade meriter.
Men han samarbetade med Todd Komarnicki.
-När Jon och David fikade… -Vi hade bara råd med kaffe.
…gav Jon honom nåt att bita i.
Jag kunde inte bekosta filmen.
Så vad i allsin dar hade Jon att erbjuda?
Will Ferrell som Buddy.
Ursäkta, att jag är sen…
Jon och jag visste att manuset var som gjort för honom.
Vilken är din favoritplanet?
Will träffade alltid rätt i SNL.
-Vadå? -En evinnerlig oskuldsfullhet.
Rulla en spliff av kamratskap och skoj.
Det lyste om honom.
Spana in mig!
Så som Jon och Todd såg det…
-Det är väsentligt för Buddy. -Jag gillar att le.
-Därför passade Will så bra. -Det här bli schysst.
Med tanke på Davids höga standard, skulle de kunna övertyga honom…
Toppen! Vi kör på det.
Trots försöket, svarade du rätt.
Frågan var: Kunde Jon Berg få med Will Ferrell?
Ja, självklart.
Samtidigt som den ovana producenten skrattade nervöst…
Lustigt nog, kan jobbet som producent innebära
att man spelar basket en lördagsmorgon på tennisplanen hemma hos en agent.
Så, Jon gjorde sig redo att kasta boll, eller snarare bolla idéer.
Jason Heyman var Wills representant, och han gillade filmmanuset.
Så, han skickade det till Julie Darmody, Wills assisterande manager.
Hon gillade det också och skickade det vidare
till mannen i Wills liv: Jimmy Miller.
Och han gillade det och skickade det till Will.
Till slut läste Will manuset, och han tackade ja direkt.
Så började det.
-Så tre okända personer… -Japp.
-…fick honom att säga… -Ja.
-Nu skulle bara ett filmbolag säga… -Ja.
Jag ringde runt, och jag hade en bra hisspitch.
Jag berättade om manuset…
-Ja? -…och att Will Ferrell var med.
Ja!
-Jag försöker inspirera dem. -Ja!
-Men… -Alla tackade nej.
Jag kan inte göra nåt rätt.
Det enklaste man kan göra i Hollywood är att säga…
-Nej. -Hela tiden hör man…
-Nej. -Nej?
Nix.
Men det var nåt annat som kom som en chock.
De sa att jag var galen som tyckte att Will skulle spela huvudrollen…
Nej!
…i nånting alls.
-Men han var inte… -Helt okänd.
-Will hade… -I princip inga meriter.
-…i filmens värld. -Precis.
Håll tyst.
Man förstår knappt att Will Ferrell en gång i tiden inte var en megastjärna.
Jag börjar känna mig galen!
På den tiden hade Will i princip bara medverkat i A Night at the Roxbury.
Som i rena pengar kom som en…smäll.
Den levde inte upp till förväntningarna.
Vi ville göra den första filmen som utgick från Will.
Men det ville visst andra också.
Helt plötsligt ringer en kille som heter Cale Boyter.
Han är en riktig karlakarl.
Ja, okej. Hej då.
Han dundrade in som åskan själv.
Vem är du?
Vilken bra fråga.
Cale Boyter var junior chef, med betoning på junior,
på New Line Cinema.
På den tiden var de kända för…
Terror på Elm Street.
Och andra vassa skräckfilmer och komedier.
-De hade inte gjort familjefilmer. -Skumt, va?
Eller i Cales fall, ingen film alls.
Jag hade aldrig gjort en film. Jag visste inte vad som pågick.
Sporrad av en enkel önskan…
Jag älskade Will Ferrell. Jag ville se mer av honom.
…tog han…
…och läste manuset, och efteråt sa jag: "Det är…fasiken otroligt.
Det är perfekt för honom."
De ringde och sa: "Vi vill ha rättigheterna till filmen."
Trevligt att träffa nån som delar min sympati för nissekultur.
Det var som en grundkurs i produktion.
-Vi hade nu en skådespelare. -Ja!
-Ett filmbolag var intresserat. -Ja?
-Men den fick inte grönt ljust än. -Nej!
Nu är manuset bara ett av flera miljoner som skickas till regissörerna.
Med ett manus som var ett på miljonen, var chansen att få ja från regissörerna…
Ron Howard, Steven Spielberg.
…en på miljonen.
Vi kunde inte få de bästa regissörerna.
Och de näst bästa…
Vi träffade regissörer som ansåg att Jovie skulle vara prostituerad.
Jag försöker bara uthärda julen.
De motarbetade den värme som fanns i manuset.
För att vinna över rätt regissör, prövade de nåt mer old school.
Vi höll våra möten på samma plats som Old School spelades in.
Då menar jag Old School.
Alltså filmen med Will Ferrell, Luke Wilson och Vince Vaughn.
Vilken underbar dag!
Vince hörde oss diskutera regissörer, och han föreslog Favreau.
Vadå? Som i skådespelaren Jon Favreau?
Han hade varit skådespelare.
Det är du från Rocky Marciano, Deep Impact och Du, var är brudarna?
Då visste ingen hur han var som regissör.
-Jo, Vince Vaughn. -Du är så grym att du inte ens vet om det.
Favreau hade gjort en film, och det var Made.
Som Vince Vaughn medverkade i, men Jon var inte tungviktare som regissör.
Men de träffade honom ändå.
-Mötesrummet var litet. -Bäst att det här blir bra.
Han kommer in och fokuserar på tre saker:
Nummer ett…
JONS IDÉER
Han lägger en bok på bordet, och boken handlar om…
-En persika som bor på en gård. -Nej, en bok om…
Rankin/Bass.
Vänta nu!
-Som i… -Rankin/Bass.
-Produktionsbolaget bakom… -Rudolf.
Davids favorit av julfilmer.
-Jag älskar den. -Vilken bra början.
Han sa att det skulle vara inspirationen till kostymerna i filmen.
Han nämnde tomtenissen Hermey.
Hermey!
Har du inte målat klart den än?
Favreau förstod varifrån inspirationen till manuset kom,
-och han sa dessutom: -Jag vill göra stop motion.
"Jag föreställer mig Nordpolen precis som Rankin/Bass."
Varpå vi sa: "Det låter riktigt jävla coolt."
Det låter också slumpartat, men ännu mer det han tog upp sen:
Därefter påpekade han att julen var otroligt speciell för honom.
Hans mamma dog under julen när han var en liten grabb.
Som tröst, tittade han på julfilmer tillsammans med sin pappa.
Jon hade inte missat…
Det slog mig på vägen…
…inte minst som nybliven pappa, att…
-Filmen handlar om far och son. -Det är en pojk.
"Jag vill kunna dela det här med barnen."
Trots sin ovana som regissör…
Så fort jag hörde det, tänkte jag: "Det är honom vi ska ha."
-Men vi får inte glömma punkt tre. -Okej.
Det tredje han tog upp, som jag tyckte var ambitiöst, var…
Vet ni vad?
Vi tar det senare, när julen närmar sig.
-Just nu behöver ni bara veta att… -…det var precis vad vi ville höra.
-Och med ens, var Jon Favreau anlitad. -Det gladde mig.
Och det fick Bob Shaye, vd för New Line Cinema, att utbrista:
Anar du vad det kostar?
Jag vet inte om Elf var hans grej.
Men New Line beräknade kostnaden.
När alla var nöjda med produktionsteamet…
Ja?
Du vet…
Hurra?
Vi fick grönt ljus. Filmen skulle bli av.
-Hurra! -Japp.
Mot alla odds, fick dessa okända personer 30 miljoner dollar av New Line.
Och vi fick göra filmen ifred.
En film om en faders kärlek och om julens magi.
-En film… -Regisserad av en oerfaren regissör,
-och producerad av totala nybörjare. -Jag hade noll koll.
De fick lära sig på vägen.
Som gröngöling, kunde jag inte produktionens gång.
Vi kände inte till alla procedurer,
men jag kunde anlita personer som visste vad de gjorde.
Och det var precis vad de gjorde.
När Jon ringde mig, befann jag mig precis här.
Så, jag antar att du är hemma.
Han berättade om sina idéer.
-Och de var toppen! -Toppen!
Jag fick ett samtal angående en julfilm i New York.
Han undrade om jag hade erfarenhet av stop motion, vilket jag hade.
Jag gillade Will Ferrell skarpt.
-Vad gällde valet av produktionsdesigner… -…var han lysande.
Vi borde ses.
Han ville att filmen skulle andas Rankin/Bass.
Men inte kopiera dem, väl?
-Vi ansåg att vi blev inspirerade. -Var inspirationen kom ifrån var tydligt.
-Va? -Va?
Och det var de tvungna att reda ut.
Jag var övertygad om att de skulle förlikas med Rankin/Bass.
Är du säker på det?
Det gällde inte Lucasfilm och Star Wars, alltså…
Exakt! Det borde inte vara några problem.
På tal om stjärnor, var det den sista pusselbiten som fattades.
Ett första viktigt beslut var att hitta en skådis till Walter.
-En applåd för Garry Shandling! -Han är ett humorgeni.
Det är inte lätt för mig, men…
Han tackade nej.
Men i och med det, kunde vi gå vidare till nästa namn på listan: James Caan.
-Jimmy Caan är dramatisk. -Det kan man lugnt säga.
-Jag är extremt… -…dramatisk.
Han har spelat i många bra filmer.
-Han är en tuff karlakarl. -Som en Sonny Corleone!
Du kommer bloda ner Ivy League-kostymen!
Om nån hade det allvar och den styrka som rollen krävde, så var det…
James…
…Caan.
-De ringde ivrigt upp honom. -Hallå?
James Caan läste manuset och sa som tur var:
Varför inte?
Eftersom James Caan tackade ja…
Vi var nog ganska rädda för James.
…skulle han befinna sig…
…på inspelningsplatsen.
För att hitta rätt balans,
letade producenterna efter nån som skulle spela Jovie.
Filmbolaget ville verkligen att vi skulle välja Katie Holmes.
Din tid är inne.
-Hon var en stjärna. -Ja.
-Men hon ville inte ha rollen. -Det är en lång historia.
-Många provspelade. -Jag, då?
-Zooey Deschanel, till exempel. -På den tiden var hon en ung skådis.
Jag har aldrig haft ett jobb.
Hon var rätt så kaxig, men hon var också hjärtlig.
Det var enkelt att sjunga Zooeys lov.
-Och dessutom… -…sjöng hon.
Och det ville vi lyfta fram.
-Så de sa… -Det här klarar du.
-Nu saknades bara hennes chef. -Femton centimeters krull.
Vi ville ha Wanda Sykes.
-Vad vill du? -Men hon hoppade av.
Favreau kände Faizon Love, och han ringde upp honom.
Han ställde faktiskt upp.
Men det stod Wanda på hans bröst.
Vi hade redan gjort namnbrickan, och han ville ha den på sig.
Jon Favreau ringde några samtal till…
…för att fylla resterande roller.
Favreau ville att Bob Newhart skulle spela Pappa Elf.
-Och som… -Tomten!
-…ville han ha Ed Asner. -Vilken fruktansvärt motbjudande idé.
Det var lysande val.
När valen var gjorda, reste de till Manhattan…
Vi var där i 13 dagar för att ta del av julstämningen.
Tretton dagars julfilmande påbörjades i New York 2 december 2002.
Men såväl budgeten som tiden var begränsad.
Jag undrade hur vi skulle filma utomhus.
Hur fångar man New Yorks energi? Hur får man det att inte kännas fejk?
Och svaret är?
För att det skulle kännas äkta, filmade vi honom på de faktiska gatorna.
De satte ihop ett team och förberedde sig att börja filma.
Vi arbetade som en gerillagrupp.
Vi började med att filma Lincolntunneln.
Jag var orolig för Will.
Han och kamerakillen befann sig i själva tunneln.
-De stod tryckta mot väggen. -Galet!
Och det var bara början.
Samma dag spelade vi in scenen där Will springer runt i en karuselldörr.
-Ut i trafiken! -Tuggummit…
Vi använde ett teleobjektiv på Park Avenue, som i filmen Tootsie.
-Och statisterna? -Det är bara vanligt folk.
-Killen i röd joggingdress… -Tomten!
Han råkade bara vara där.
När man går fram till folk och tar på dem, kan allt hända. Det oroade jag mig för.
-Men de andra oroade sig för… -…Sonny Corleone!
Och han var på väg dit.
Det sades att James Caan var svår att jobba med.
Den lilla…
Vi hade alla fått höra att James Caan kunde vara…en vilde.
Med ett rykte att leva upp till, hade "vilden" nåt att säga.
-På sin första dag… -…höll han tal.
"Jag heter James Caan, men ni ska kalla mig för…
-…"Drömmen" Jimmy. -"Drömmen" Jimmy.
"När ni får frågan: 'Hur var James Caan att jobba med?'
Ska ni säga: 'Drömmen Jimmy? Han var som en dröm.'"
Det gillar jag.
Tack vare produktionsteamet, hade de, dagen därpå,
ändrat texten på hans stol till "Drömmen".
-I och med det… -God natt.
…var samarbetet med James Caan bäddat för succé.
-Jo… -Eller?
Vad tyckte han om ringlampan?
"Du ska väl inte använda den under inspelningen?"
-Märkligt. -Så träffade jag James.
Just när Greg och James bekantade sig, var det dags att ta farväl av New York.
Hej då.
Men först skulle slutet spelas in.
Släden som lyfter av julstämningen.
Just det, och de hade en plats…
Det var bara korsningen Sixth Avenue och Central Park South
som passade till just den scenen.
De sjunger, och julstämningen sprids i världen.
Julstämningen får släden att lyfta, och Walter sjunger i slutet.
Jag berördes av sången. Den gav mig en riktigt bra känsla.
I och med det, hade de filmat klart i New York.
Men när Cale Boyter tog med materialet till New Line,
ersattes den bra känslan av tvekan.
Bob ringde och bad mig komma över. Väl där, spelade han upp filmen.
Jag såg hur Wills pappa tittade på honom.
"Pappa!"
Och så sa Bob: "Skulle det där vara roligt?"
Bobs åsikt framgick.
Bob var inte nöjd.
Fy bubblan!
Cale Boyter såg sin chef i ögonen och sa:
"Ja, jag tycker det."
Du sitter på en tron av lögner.
Man tar det på så stort allvar.
När man ser materialet ur sitt sammanhang, är det inte lika kul.
Istället för att lägga filmen på hyllan och ge honom sparken…
Kanske respekterade han i tysthet att jag inte tänkte ge mig.
Scenen var kul!
Olyckligt omedvetna om New Lines oro,
tog teamet med sig julstämningen från New York.
Vi skulle ha spelat in allt där, om vi hade haft råd.
Som så många filmteam gör, hamnade de i Vancouver i Kanada.
Det är billigare att filma i en studio där.
Men studiorna i Vancouver var för små.
För att skapa Nordpolen, behövde vi visst fritt utrymme.
Därför lades planerna på is…
…på Kanadavis!
Vi använde en hockeyrink som inspelningsplats.
Där hade de gott om utrymme.
Här kunde vi bygga upp rätt miljö och rikta ljus mot en bakgrundsfond.
Här konstruerade de jultomtens by.
Vi inspirerades av Rankin/Bass.
-Som alla andra! -De använde vitt,
för att de färggranna figurerna skulle framträda tydligare.
Vi valde att använda samma metod.
Men den metoden användes 1964,
medan Elf spelades in i den digitala 2003-världen.
-Tekniken gick fort fram då. -Ja, det vill jag lova!
-Även med en ny våg… -Extremgrafikchipsetprocessorer.
-…gick det inte… -Ska du med?
-Vart då? -…som på räls.
Jag skulle överväga saken.
Jon ville inte använda digitala effekter.
Han var rädd för att det skulle kännas förlegat.
När Buddy filmades i tomtenissarnas värld…
…använde vi främst forcerat perspektiv.
Dags för det forcerade perspektivet.
Forcerat perspektiv är i teorin enkel trickfilmning.
Det ska se ut som att skådespelarna står bredvid varann,
men avståndet mellan dem är egentligen tre meter.
Inget är som man tror.
-Och det hade inte gjorts på 50–60 år. -Det var som att uppfinna hjulet på nytt.
Ett missformat hjul som knappt kunde rulla.
Då repeterar vi scenen. Gör er redo.
Produktionsteamet förlorade en hel dag på att förbereda en scen, utan att filma den.
-Medan Greg hade stort självförtroende… -Jag visste vad jag gjorde.
…var andra mer osäkra.
New Line kände viss oro. "Kommer det här funka?"
Samma morgon som vi började filma, var producenterna så oroliga
att de bearbetade materialet jättesnabbt. Vi fick se det vid lunch samma dag.
Det finns plats för alla på listan över snälla.
Alla tyckte att det blev bra.
Och jag tänkte: "I annat fall, skulle jag få sparken."
Snacka om bra perspektiv.
Men även om Greg höll ett öga på allt, var schemat förkrossande tajt.
Tiden gick.
Jon hann inte med det forcerade perspektivet.
Vi halkade efter.
Jag kommer inte upp i dagens kvot.
Men det gillade inte Joe Bauer, som sa:
Jag ska ta och lösa det.
Kan du hjälpa mig att komma ifatt?
Vi satte ihop ett andra team, som kom in sent på kvällen…
Slöfock.
…och förberedde scenen.
Jag jobbade konstant i flera månader, men det var så kul
att jag inte hade velat vara nån annanstans.
-Inte ens här med oss? -Okej.
Samtidigt som Joe slog sig ner, gjorde Buddy också det på Pappa Elfs ben.
Hur ska Will sätta sig i Bob Newharts knä?
Benen var faktiskt ett barns ben, och barnet låg alltså på en trampolin.
Medan Bob sitter i en stol tre meter bakom.
Nu verkade det inte finnas några begränsningar för trickfilmningen.
Inte så snabbt.
Man ser ett barn längst fram.
Bakom sitter en fyraårig pojke, som lägger händerna på axlarna.
Och Bob Newhart lutar sig åt sidan och säger: "Försiktigt!"
Allt för en enda scen.
Och en scen i taget, fick de hela tomtens by på film.
Vi använde oss av 47 exempel på forcerat perspektiv. Det är mycket!
-Lite för mycket, kanske? -Alla scener kom inte med i filmen.
-Med tanke på filmens tydliga inspiration… -Rudolf.
…skulle en komponent tvunget vara med.
Jon ville göra stop motion.
Återigen, visste Joe Bauer…
-…vem jag skulle ringa. -Gör det, du.
Jag heter Charlie Chiodo. Min bror heter Stephen.
Hej, jag heter Stephen Chiodo. Min lillebror heter Edward.
Bröderna Chiodo är ett familjeföretag.
Vi är några syskon som skapar stop motion-effekter här i LA.
Vi hoppas att vi har nåt speciellt att erbjuda.
Herre…
Med en inte-så-julig meritlista…
En rörbomb, Jobriath.
…var det här deras livs chans.
Vi har gjort filmer sen barnsben, och Rankin/Bass inspirerade oss.
Det låter rimligt.
Och passande nog,
involverade deras första scen narvalens långa huggtand.
När Jon beskrev scenen där narvalen dyker upp…
…sa han att huggtanden skulle resa sig ur vattnet som Chrysler Building.
Gissa vem som gjorde valens röst.
Hej då, Buddy.
-"Hoppas du hittar din pappa." -Nej, inte han.
Jon Favreau gjorde rösten åt valen.
-Hoppas du hittar din pappa. -Tack, mr Narval.
Medan bröderna Chiodo jobbade på, befann sig Jons hyllning till Rankin/Bass…
-…på kollisionskurs. -Förlåt!
Snart skulle nåt hiskligt hända.
-Det var dåliga nyheter. -Vi fick upphovsrättsliga bekymmer.
New Lines jurister började bli oroliga.
De oroade sig för att vi hade snott för mycket från Rankin/Bass.
-Va? -Va?
Frågan var ifall de hade rätt att kopiera kostymerna.
Det borde väl redan vara godkänt? Vem är producenten här?
Vi trodde att vi hade ett avtal, och därför satte vi igång med filmen.
Men New Lines jurister tänkte annorlunda.
Helt plötsligt kom det jurister…till oss.
De var med vid inspelningen.
De frågade det kreativa teamet hela tiden:
"Vad är inspirationen? Var kommer idén ifrån?"
Vi är fast!
De undrade hur influerade vi var.
Och vi svarade: "Väldigt."
-De dolde inte länken till Rankin/Bass. -Det är sant.
Favreau kom dit och kastade en lunta på bordet.
Och de fick rätta sig efter bokens regler.
Producenten sa att filmen kanske inte kunde ges ut.
Jag minns hur Jon satt på Elfs minisoffa med huvudet i händerna, så här:
För att rida ut den juridiska stormen, agerade produktionsteamet direkt.
Vad gör vi nu?
Just då fick vi Buddys blå dräkt, och vi använde den i en hel dag.
Först filmade vi med originaldräkten, sen bytte Will om,
och så filmade vi samma scen med den nya dräkten.
-Men det fanns ett problem: -Vi hade redan filmat så mycket.
Om den gröna dräkten inte fick användas, behövde de filma om allt!
-Herregud! -Det ville ingen göra.
Har du lust att berätta vad du faktiskt vill?
-En lösning var att helt enkelt… -…redigera kostymerna digitalt, eller så…
Men att vända upp och ner på produktionen, var i slutändan en aning…tandlöst.
Vi behövde lösa det juridiska snabbt.
I slutändan, fick vi använda vårt material.
Tack och lov, löste vi det.
När det monstret hade övermannats, skulle de filma New Yorks inomhusscener.
Och dem filmade de i…
-Det såg ut som en stormarknad. -Det var ett nerlagt mentalsjukhus.
Just det! Ett mentalsjukhus.
"Perfekt för New Line," tänkte jag.
Men det var Rusty Smiths jobb att anpassa det efter Elf.
Vi skulle ta mentalsjukhuset och använda det till nåt helt annat.
Det passade som polisstation,
men ett läskigare ställe har jag knappast varit på.
Är det inte självklart?
När det hade klarnat, upptäckte de att huset kunde användas till mycket.
-Och det var här de filmade… -…barnhemmet och Greenway Press.
Francisco. Vad skoj att säga!
Hobbs lägenhet.
-Vad sätter vi i först? -Ljus!
Jag gillar när de klädde granen…
-Hur får vi upp stjärnan? -Det ordnar jag.
Det kallas för "Texas switch".
Man ser hur Will Ferrell går ut för att titta närmare på stjärnan,
och då kommer stuntmannen in och hoppar upp på soffan…
…och så tippar granen över.
Allt i en tagning.
Du vet väl att det där inte är jag?
Will Ferrell tog sin humor till hispan…
…och Zooey Deschanel sin värme.
Hon har tröttnat på att jobba i sin löjliga uniform.
Gillar du utsikten?
Men av Buddys eviga glöd…
-Nån behöver visst sjunga en julsång. -Gå din väg.
…smälter hon.
Det gör vi alla, när vi hör henne sjunga.
Hon kunde sjunga, och Favreau ville ha en duett mellan dem.
När man hör nån som faktiskt kan sjunga, blir man alltid lika glad och förvånad.
Ut! Titta inte på mig!
Det fanns fler överraskningar…
-Det kittlas! -…när Will improviserade, som i SNL.
En gång till, och lite tajtare nu.
Först följer man manus, och sen improviserar man.
-Vi är tajta. Skulle jag säga "tajta"? -Nej, det måste låta mer som Buddy.
Wills påhitt roade teamet.
Tack!
Men inte hans medskådespelare.
Pappa?
Ja?
-Trots han vilja att vara… -Drömmen Jimmy.
…hade Will annat i åtanke.
Will försökte jämt reta James Caan.
-Det kittlade inte skönt hos James Caan. -När vi filmade kittlingen…
-Kittlingkamp. -Jimmy Caan blev tagen på sängen.
Efter redan andra tagningen, tyckte han att vi var klara.
-Pappa? -Ja?
James var nöjd, men inte Will. Han ville inte sluta filma.
-Jag älskar dig. -Somna nu.
Älskar du mig?
Wills outtröttliga insats… hade sina fördelar.
Spänningen mellan dem två kändes så otroligt äkta.
-Han är min pappa. -Om han inte var försiktig…
…kunde drömmen bli en mardröm.
När han tappar humöret och trycker upp Buddy mot fönstret…
Vad vill du ha? Pengar?
…hajar alla till. Spänningen mellan dem var rent av farlig.
Bara en person kunde få James att bli riktigt laddad.
-Men inte Will. -Försvinn härifrån.
När inspelningen nästan var klar, viskade Jon Favreau…
-…i Jimmys öra… -Jag vill också viska.
…och den tagningen syns i filmen.
Jag bryr mig inte om att du är en nisse eller galen!
Eller att du är min son. Försvinn ur mitt liv, nu!
Och frågan var…
"Vad viskade du i hans öra?"
Och Fav sa: "Jag påminde honom om att han var självaste Sonny Corleone."
Kom hit. Du tar det här så personligt.
Jättebra. Tack.
Nu hade de filmat klart i såväl New York som Vancouver.
Jag utbrast: "Va? Är det över?"
Då återstod bara klippningen.
Då bestämmer man hur filmen ska bli.
Medan Jon Favreau och klipparen Dan Lebental redde ut det…
Vi gillar när han sjunger högt.
Jag blev adopterad
Bröderna Chiodo hade jobbat hårt. Eller åtminstone ganska hårt.
All stop motion var inte klar ännu.
Istället fick en person ta på sig ett huvud av skumplast.
-Förresten, ät inte gul snö. -Det vet jag.
Men sen får vi höra att filmen skulle förhandsvisas.
Den skulle visas för New Line.
Jon anade att stop motion-bitarna kunde strykas ifall de saknades.
Elfs stop motion-inslag riskerade att uteslutas.
Du kommer aldrig att passa in.
-Men varför? -Jon anade att det handlade om pengar.
De trodde inte lika starkt på filmen som han gjorde.
När de kikade i kalendern…
-Vi hade en dag på oss att filma scenen. -Oj! Bäst att sätta igång.
Teresa Drilling, en fantastisk och flitig animatör, sa:
"Om ni ger mig lite kaffe, så har jag det klart på en dag."
Hon jobbade i princip 27 timmar i sträck.
Och hon drack säkert tolv kannor kaffe.
-Det lär ha varit… -…världens bästa kaffe.
-Eftersom… -…vi blev klara med scenen.
Därmed kunde Jon Favreaus vision skådas.
New Line anordnade en mindre testvisning med personal, vänner och familj.
-Filmens temporära musik var på plats. -Men dess stop motion var permanent.
När de såg Elf för första gången…
…överträffade den mina förväntningar.
Jag blev överlycklig.
Det var helt klockrent.
Medan de lutade sig tillbaka och njöt…
…av humorn och värmen från projektorn, var det dags för det hjärtliga slutet.
Motorn startar, och de flyger iväg…
SLUT
Sen var filmen slut. Dags för eftertexterna.
Det var som om nåt fattades.
Jag blev minst sagd chockad.
-Vad fattades? -Ingen julstämning får fart på släden,
ingen Walter eller andra som sjunger, inga bilder på alla som Buddy har träffat…
Inget av det syntes i filmen.
Utan det magiska julavslutet, riskerade Elf både själ och hjärta.
Vad var det som hände?
Det hände en sak mellan det att filmen spelades in och testvisades…
Nämligen Old School.
Old School? Det var för typ 25 minuter sen.
Old School var färdig, men den var inte ute än.
När den släpptes, några månader innan Elf…
…gjorde den succé.
-Will Ferrell hade ögonen på sig. -Nu näckar vi!
Will var grym i den filmen. Han gjorde dundersuccé.
Men vart försvann Elfs succé?
Vi hade nu en film med Frank "The Tank"…
Jag ska döda dig!
…iklädd gula trikåer.
Jag gillar att le.
Han hade i alla fall nåt på sig.
Här hade vi en sockersöt och godhjärtad film.
Jag tror att New Line inte visste vad de skulle göra.
Man undrade ifall skämten i Elf skulle gå hem hos Old School-publiken.
Så, New Line gjorde ett byte.
-Hallå? -Jon ringde mig.
-Jag vill talas vid. -Han höll på att klippa.
Vi vill ha det där slutet.
Han levererade sin version,
men sen fick jag höra att New Line tog filmen ifrån honom.
Från att ha varit Jon Favreaus film, hade nu New Line Elf i sitt grepp.
De försökte klippa om filmen till nåt helt annat.
Blue, du är min grabb!
De bråkade om hur slutversionen skulle bli.
Men då satte filmteamet ner foten.
Vi var så övertygade om Jons vision och hans sätt att skapa filmen,
att de sa ifrån.
De klarade inte av att klippa om den så som filmbolaget önskade.
Elf var Elf, ända nere på dna-nivå.
Det gick inte att överge filmens rötter.
Filmen funkar tack vare sin själ och sitt hjärta.
En tro, ett ljus och kärlek… Det bygger världen på.
Så, New Line gav Buddy en chans till, och de testade Jons originalslut.
I salongen satt Old School-fans, och det sa bara…pang!
Då förstod vi att filmen var unik.
Resten är historia.
Det är nu det känns som att lönade sig.
-Elf inte bara lönade sig… -Det blev en sensation.
…den överträffade också alla förväntningar.
Elf förvånade verkligen mig. Jag trodde att jag skulle avsky filmen.
Att se sin egen film, är som en dröm.
-Kanske tack vare "drömmen". -James Caan var rena rama drömmen.
Det gillar jag.
-Eller Förgångna julfilmers ande. -Du kommer skjuta dig i ögat.
Eller han här, med namnbrickan "Wanda".
-Vad än skälet är… -Herregud, det här går vägen!
Ja, uppåt på topplistorna!
Under filmens andra biovecka, toppade vi listorna.
Vem anade att den skulle dra in så mycket?
Men den gjorde mer än så.
Elf blev också språngbrädan till Hollywood för de unga och oerfarna filmmakarna.
Jon Favreau är en av tidernas mest inkomstbringande regissörer,
bland annat genom Iron Man och Avengers-filmserien.
Han gav också världen Baby Yoda i The Mandalorian.
Vänta nu… Är det också Rankin/Bass…?
Nej, men vad gäller stjärnan i Elf,
så har Will Ferrell blivit en av USA:s mest älskade komiker.
-Det råder inga tvivel… -Jag är Ron Burgundy.
…om varför.
Det är Will som bär hela filmen.
Han är såväl filmens motor som dess själ och hjärta.
-Utan Will, ingen Elf. -Jag älskar dig!
Will Ferrells insats stämde så bra överens med vad jag föreställde mig
-när jag och David sågs på en fika. -Deras första fika, som de tog här…
-Då var vi här igen. -Japp.
…där två snubbar kokade ihop en plan.
Där hade jag mitt kontor.
Jag ville inte åka långt för vårt första möte.
Jag förstår precis. Om det skiter sig, så är det bara att gå.
-"Det är en sak…" -Ja, precis.
Har du sett?
-Det ser annorlunda ut. -Ja, det fanns inga fönster här förut.
-Eller hur? -Nej. Det har blivit jättefint.
Med tanke på att vi var två snubbar som inte hade gjort nånting innan…
Vi hade aldrig gjort film,
men du hade skrivit ett manus med ett roligt och superbra koncept.
Det råkade vara rätt idé med rätt producenter,
-rätt stjärna och rätt regissör. -Jonny Favs!
Vi förstod varandra direkt när vi började arbeta kreativt.
Det var uppenbart att Jon Favreau var precis rätt person.
Kontrollera kameran.
Det viktiga är att alla har samma vision.
En vision bestående av tre punkter.
Just det. Vad var den tredje?
Det tredje han tog upp, som jag tyckte var ambitiöst, var…
Se så, kom igen.
Det skulle bli en tidlös julklassiker.
Det var hans pitch, och så blev det också. Och det kan jag skatta mig lycklig över.
Jon Favreaus önskan om en tidlös julklassiker…
Ditt manus blev en fantastisk film.
…gick i uppfyllelse.
Vi ville göra en film som skulle stå sig i generationer.
Apropå generationer…
När de sa att de ville göra en familjefilm, så menade de allvar.
-Här har vi Will Ferrells lillebror. -Tillbaka till Gimbel's!
Greg Gardiners dotter var också med.
Och Buddys försvunna mamma?
-Hon är också nån. -Nån?
-Mitt livs kärlek! -Förlåt. Din fru, Todd.
Och unge Buddy spelas av Jon Favreaus son.
Jon ville göra en film till sin son.
Han ville att den skulle sprida värme och visas…
…i var familjs hem.
Nu blir jag rörd.
-Och precis som självaste julstämningen… -…så börjar det med en person.
Allt började med Dave Berenbaum,
och hur han skrev ett manus som han trodde på, när ingen…
När ingen hejade på.
Jag skrev filmen ur en sons perspektiv.
Och nu är jag pappa, så…
Det faktum att jag idag kan visa filmen för mina barn…
Det betyder…allt.
När David Berenbaum skrev Elf, skapade han mer än bara humor…
…och en hjärtlig film.
Jag finns alltid här för dig.
Nåt som kanske är viktigare än själva julen i sig.
Min pappa dog när jag var ung,
och filmen handlar om sökandet efter en far.
Det var det jag ville att Buddy skulle lyckas med.
I slutet av filmen,
när Walter kramar om Buddy…
Det är filmen för mig.
Du är min son och jag älskar dig.
Det Elf lämnar efter sig,
är att en film om familjen har kommit att bli den absoluta julfamiljefilmen.
Därför ska vi visa vår kärlek till Elf-familjen.
Tack vare dem, så handlar inte filmen bara om kärlek.
-Den gjordes också med… -Kärlek.
-Mycket kärlek. -Och ljus.
…som har lämnat ett avtryck i världens mörker.
Det är ren och skär magi.
Och det är julens sanna innebörd.
God jul!
SLUT
Jag är dryg som håller i den här.
Undertexter: Viktor Hessel