О, всѣмогъщи жарък Райчо...
Моля те... за вода и храна.
Моля се, не за мен,
а за дъщеря ми.
Уморена съм.
Страдалецо...
... ела при мен. Ела при мен...
Страдалецо...
ела при мен...
Страдалецо...
Я, какво имаме тук?
Погледнете го? Награби моите диви плодове.
О, РАйчо...
Носителю на светлина! - О, това бил един от моите.
Аз съм Гор, последният от вашите поклоници.
Изгубихме всичко, господарю.
Земята изсъхна. Целия живот погина.
Имахме вяра във Вас и никога не се поколебахме.
Сега очакваме обещанието...
за вечна награда.
Това ли е причината да празнувате?
Той смята, че има вечна награда?
Не, не, съжалявам. Няма вечна награда за теб, куче!
Това, което празнувам, е свежото убийство.
Току-що победих притежателя на Мормеча.
Преди да успее да нарани други богове с това проклето острие.
Заплашваше да унищожи цялото ми божествено царство.
Но господарю...
Вашето царство е унищожено.
Вече няма кой да ви боготвори.
Ще има още последователи, които да ви заместят. Винаги ще има.
Ние страдахме...
и гладувахме.
Дъщеря ми умря...
във Ваше име.
И така трябва. Страданието към вашите богове е единствената ви цел.
Няма нищо за Вас след смъртта...
... освен смърт!
Вие не сте бог.
Отричам се от Вас.
Сега твоя безсмислен живот...
... най-накрая намери цел.
Саможертвата ти към мен.
Ако копнееш за отмъщение...
убий всички богове.
Потърси Вечността!
Това е отмъщението, за което копнееш.
Бифрьост е пътят...
към Вечността. - Убий... богът!
Буреносецът отваря този път...
към Вечността. - Убий, убий...
Значи мечът те избра?
Дори вече си прокълнат!
Странното е, че не го чувствам като проклятие,
а като обещание.
И това ще бъде моята клетва.
Всички богове ще умрат!
Елате, елате, съберете се и чуйте легендата за космическия викинг.
Известен още като: „Богът на гръмотѣвиците.“
Още по-известен като: „Тор, син на О'Дневния."
Закърмен по пътя на воѝна...
Тор беше научен да помага за постигането на баланс.
Допринасяше в битката за тези, които не можеха да се защитят.
Той растеше, и растеше, и още повече растеше.
Беше чувствителен, като усмивка.
И любящата му природа не правеше изключение.
Някога той обичаше, една лъскава модна Кучка.
После се влюби в една жена вълк...
върху виеща вълчица.
Но едничка истинска любов на Тор беше, Земна жена на име Джейн Фонда.
Опаля, почакайте, не... Джейн Фостър.
Но за съжаление в битката за любовта Тор загуби.
Уф!
Всъщност той загуби много хора през онези дни.
Неговата майка.
Баща.
И този тип.
И този човек.
Който и да е той.
И Хеймдал.
И брат му.
И пак брат му.
И отново.
Горкият Тор трябваше да гледа как планетата му експлодира.
И тогава той каза: „Какво сторих?“
Изглеждаше, че всичко и всички, които обичаше, беше изгубил.
И така той скри сърцето си зад голямото месесто шкембе,
така че никога повече да не може да се счупи.
Но това, че бе спрял да обича, не означаваше, че бе спрял да се бори.
Той се обедини с „Пазителите на галактиката“
и тръгнаха на някои класически Тор приключения.
Влезе във форма.
Положи тежък физически труд, превръщайки болката в камък.
И никога не пропусна деня за тренировка на пилешките крака.
И от разплута бъчва, той се превърна в статуя на божество. И макар божествен
все още имаше скърбящо тяло, което просто се опитваше да изцери.
Защото покрай всички премеждия, които Тор носеше през годините,
не можеше да скрие болката, която изпитваше отвътре.
И така, той се отказа от търсенето на любовта.
Приемайки, че е добър само в едно нещо,
чаквайки при Дървото на мъдростта, някой да му каже:
Тор, имаме нужда от твоята помощ, за да спечелим тази битка.
Тор, имаме нужда от твоята помощ, за да спечелим тази битка!
Да отлитаме! - О, добре...
Хайде, Буреносец!
Ей, Тор, добре ли си?
Хората умират!
Ще се видим там долу.
Ида пичовееее...
Дай ми това! Ще го счупиш.
Аз съм Грут! - О, оплюнчи го цялото.
Здравейте всички! - Така, така, скивайте кой сѧ появи?
Как сме, пичове? - Мармалад! Всички ще умрем!
Каза, че тази планета ще бъде релаксираща почивка.
Казах, че ще бъде като: Релаксираща почивка.
Какво по-хубаво от три небесни слънца, сгряващи душата, смрад и пушилка?
Какво по-релаксиращо от това?
Истинска кална баня!
Кокошкарска измет!
Боже на гръмотевиците! - Цар Якан...
Най-накрая се присъединихте към нашата борба.
Е, както казват: По-добре късно, отколкото никога.
Това е много хубаво. Както знаете, живеехме в мир в нашия оазис,
но тогава нашите богове бяха убити. - Убити?
И сега, нашия свещен храм е оставен без стража,
а ордата на Кокорчо, пое контрол над него.
Светинята ни е осквернена и омерзена.
Не за дълго.
Цар Якан... кажете им какво се случи тук днес!
Позовавайки се на времето, когато Тор...
Звездния чекиджия, пъстрата група, неподходящи и отчаяни,
намериха време да се бият и запишат имената си в славната история.
Шансовете може да са срещу нас,
но нека ви кажа, че... - Време беше...
Това свършва тук и сега!
Моля ви, не му позволявайте да се вихри из храма.
Браво на всички.
Чест беше за мен да се бием заедно, защото бяхме като задружна чета.
Използвахме сърцата и умовете си, за да победим врага...
с минимални загуби и щети.
Какво класическо Тор приключение.
Урааааа...
ТЕОРИЯТА на Фостър за ПЪТУВАНЕ във ВРЕМЕТО и ПРОСТРАНСТВОТО.
Хубава книга? - Да.
Аз я написах.
Вие сте... вие сте д-р Джейн Фостър? - Аз съм.
Здравейте! - Здравей, как е мостът Айнщайн-Розен?
Труден. - Да.
Наистина труден. - Имаш нужда от триизмерен модел.
Гледал ли си Хоризонт над събитията? - Не.
Междузвезден? - Не.
Този филм обяснява всичко много ясно. Ами, добре...
Мостът Айнщайн-Розен огъва пространството,
така че уникалното А и уникалното Б ще виреят заедно в протежението, така.
Току-що съсипахте книга си. - Да но разбра откъде изникват дупките.
Гледай тези филми. - Добре.
Взех си лют Горитос. Трябваше да го взема.
Добре, как е... как е баенето?
Мина невероятно.
Виж...
Каза ли на някой друг освен мен?
Когато хората разберат започват да се държат странно. Променят се.
Не ме е страх. Както и да е, не е сериозно.
Джейн, в четвърто развитие е. - Защо, колко развития има?
Четири. - За които знаем.
О, трябва ли да си някъде другаде сега, което да е по-важно от химиотерапията?
Не...
Опитваш да се върнеш в лабораторията, нали?
Имам няколко идеи, които опитвам. - Добре, не. Стига!
Знам за това, че лабораторната работа е нещо, което трябва да правиш,
иначе ще разочароваш цялата цивилизация, но...
не разбираш това, което Вселената всъщност се опитва да ти каже.
Така че нека преведа. За-ба-ви.
Използвай енергията си, за да се бориш с това нещо.
Ще се боря по моя си начин, става ли?
Добре, за протокола:
„Моя начин“ не е задължително да е само в лаборатория.
Може би е време да се разходиш из картата на Космическия викинг.
Няма карта. - Да, има карта.
Няма карта. - Има карта.
Той е висок, рус и прекрасен.
Това е привлекателна карта.
Джейн, сигурна ли си?
Ще обмисля това... сама.
Резултатите са все същите.
Страхувам се, че химиотерапията има много малък ефект.
Толкова съжалявам, Джейн.
Ако има нещо, което мога да сторя, или ти се говори, просто ми се обади.
КНИГА 1 и 2: ЛЕГЕНДИ за ВИКИНГИТЕ КНИГА 3: ТЕОРИЯТА на Фостър
Мьолнир... дава на тях,
издръжливост и дух. И по-добро здраве.
З Д Р А В Е
Добре дошли в Нови Асгард! Моля, карайте бавничко!
ДОБРЕ ЗАВАРИЛИ в ТЬОНСБЕРГ!
Ухайте на цар,
защото го заслужавате.
Цяр от природата!
БЕЗКРАЙНО ЗНАНИЕ (НАСЛАДА в РЪЧИЧКА)
Погледнете това място? Толкова е красиво.
О, като у дома, татко.
Тук сме, за да те отведем у дома. - Да.
На планетата Асгард.
Асгард не е планета, синове мои.
Асгард е народа. Това сте вие.
И сега е време да отида в духовното царство.
Ще заема мястото си
в голямата банкетна зала на Валхала. Мястото за почивка на боговете.
О, още нещо.
Имате сестра.
И така, сега се превръщам в божествен звезден прах и ви казвам сбогом.
О, вижте...
Виждате ли?
Какво се случва?
Отвява ме вятъра!
Неееее! - Таткоооо!
Но почакай, братко!
Зад нас се появи зловещ портал.
Промяна на външния вид!
Аз съм Хела, богинята на Смъртта.
Сега отивам в Асгард, за да седна на престола, който ми принадлежи.
И никой няма да ме спре!
Присъединете се или умрете.
Никога няма да се присъединим, вещице. Мьолнир!
Невъзможно!
Счупих ти чука! Време е да умрете!
Бифрьост! - Бифрьост!
Почти можете да усетите силата
на тези великолепни и неподвижни камъни.
Добре, да се върнем в селото,
където можем да пием истинска асгардска медовина.
Хайде...
Боже на Бедствието... Благодарим Ви.
Страхувахме се, че ще бъдем във война завинаги без опората на нашите богове.
Но сега ще цари мир.
В замяна на вашата услуга, моля, приемете тези подаръци.
Традиция е, закрилниците на нашия свят да се сдобият с голям, голям дар...
Гигантски козли? О, вижте ги. Чудесни са.
Корг, виж това? Те са малки чудеса.
Цар Якан, много ви благодаря.
Вижте, за храма.
Не искам да говоря за храма. - Знам, но ако трябва да говорим за...
Това ме натъжава и ядосва. - Важно е! Добре, ще спра.
Не забравяйте козлите, които трябва да вземете със себе си. Свещени са!
Без удряне!
Еха, красиви са. - Да, красиви са.
Те също блеят потресаващо. - Добре са си.
Да намерим джаджата, за да можем да изтеглим сигнала за помощ.
Проследи стъпките си. Къде сложи дистанционното?
Един от козлите вероятно го е изял. - Не ставай невеж и не бъди смешен.
Добре, може да е сторила тази глупост. - Обичам ги!
Ще живеят с нас завинаги. Намерих дистанционното!
Ще живеят ама друг път. - Не стреляй!
Не, не работи. Нищо. Може би... - Мръдни се да ги жигосам!
Корг, добре ли си? - Да, брато. Супер съм.
Добре, просто се усмирете. Ако козлите не се кротнат, ще ги метнем на грила.
Царските хора обичат мръвка.
Страхотно начало за команда. - Казвали са ми да заставам ето така...
като пастир и да свиркам нещо такова!
Не, не е това. Не, не беше и това. Не. Дай начален тон! Не, и това не е.
Хей, момчета! - Краглин!
Бил си тук през цялото това време ли? - Да, каза да остана на кораба.
Това е Гладна. Моята булка. - Пу... Грут-зотия.
Какво ти казах за започването на нови връзки?
Че не трябва да започвам. - Да!
Не може да се жениш на всяка планета, на която кацнем.
Аз съм Грут!
Най-накрая! Добре, започваме. „Обаждания за помощ.“
Моля, помогнете ни! Моръбогъ е. - Моръбог?
Това е просто дракон. - Това е предупреждение!
Всички тези богове са убити.
Нашите най-големи шампиони, сега са опустошени.
Ужас.
Кой би могъл да направи нещо подобно?
Къде си? - Чакай, чакай, чакай.
Какво беше това? Хайде, дай малко назад.
Пусни този.
Тор, къде си?
Сиф. - Имам нужда от теб тук.
Другарче в опасност. Трябва да тръгваме веднага!
Стартирайте кораба, приятели! - Може би трябва да се разделим.
Имам предвид, че са толкова много хора за спасяване
и виж всички тези обаждания за... помощ!
Тор, ще се оправиш ли?
Възхищавам се на отдадеността ви един към друг. Красиво е.
Уви, това е нещо, което никога няма да имам.
Приятелю, може ли? - Може, да.
След хиляди години живот, изглежда не знаеш кой си.
И преди съм се губил.
Тогава намерих смисъл, намерих любовта.
И да, тиТаничния ми отне скапаното чувство, а това боли.
Но това скапано чувство е по-добро от това да се чувстваш сам.
Моята надежда за теб е, че един ден ще намериш нещо,
което ще те накара да се чувстваш толкова скапано.
Обичал съм. Не се получи.
Те или умират брутално, или те зарязват с ръкописно писмо.
Не знам кое е по-лошо, затова държа всички на една ръка разстояние.
Прекалено се привързах, по дяволите! Знаех, че това ще се случи.
Трябва да тръгвате! Ще намеря, Сиф.
Вие отговорете на другите обаждания. Галактиката се нуждае от пазители.
Готино, да. Просто... - Слушай, знам, че те боли,
но така е по-добре. Трябва да ми повярваш.
За да облекчиш болката, защо не...
вземеш каляската, като прощален подарък.
О, ти ми подаряваш моята каляска? - Да, влачи.
Нека създадеш толкова спомени с нея, колкото аз.
Тя е темпераментно старо момиче. Сервира добре киселата туршия.
Стартираме кораба! - Благодаря ти.
Сбогом, стари приятелю!
Човешко ръкостискане. Асгардско ръкостискане.
И змия, на която не можеш да се довериш.
Някой друг дракон за шикалкавене? - И завършва класиката на Пазителите.
Да изчезваме! Грижи се за моята дружина. Ще ми липсва.
Побързай! - Тя, не.
Помни какво ти казах. Почувстваш ли се някога изгубен...
просто погледни в очите на хората, които обичаш.
Те ще ти кажат точно кой си.
Добре, чао.
Още веднъж, имахме хубави спомени.
Асгардите, казваме: „Нека пътувате със скоростта на гарваните на Один.“
Ще се срещнем във Валхала, където ще фиркаме медовина.
Няма ги. - Отново сами, аз и ти.
Буреносец!
По-полека с твоята луда брадва!
И така, какво ще правим, братко? - Да отидем да спасим Сиф.
Кой или какво е това?
Фалигар, богът на фалигарите.
Един от най-милите богове, който някога би срещнал.
О, не!
Сиф, аз съм, Тор.
Сине на Один. - Липсва ти ръка!
Нека те заведа у дома. - Не.
Остави ме тук. Искам да умра като воѝн.
На бойното поле, в битка.
И тогава ще мога да поискам мястото си във Валхала.
О, не обичам да го казвам,
но за да влезе един воѝн във Валхала, трябва да умре в битката.
А ти оцеля. - Ах, мамка му!
Може би ръката ти е във Валхала?
Какво ти се случи?
Ловувах този откачен мъж. Последвах го до тук!
Беше капан. - Кой е този откаченяк?
Моръбогъ, и той идва.
Иска да заличи боговете.
Асгард е следващият.
Вижте, това е Тор! - Заведи Сиф в лазарета!
Хей, кого ядоса сега? - Това не е по моя вина.
Никога не съм виждал тези, които и да са, мамка им.
Добре дошъл, обратно!
Умри...
Кой е новият? - Този нов играч, ще го заобичаш.
Мьолнир...
Мьолнир! Аз съм, Тор.
Виждал ли си чука ми?
Мьолнир, тук момче.
Мьолнир?
Мьолнир...
Ти се върна.
Мьолнир!
Извини ме! Здравей! Това е моя чук, играч!
И това е моя поглед!
Хей!
Стига глупости, Зоро... свали тази маска и се разкрий.
Хайде!
Хей...
Джейн?
Нека ви разкажа легендата за Тор и Джейн.
Той беше Богът на гръмотевиците. А тя, жената на науката.
И въпреки че бяха от различни светове...
Някак си просто се привлякоха.
И заедно се впуснаха в пътешествието на Джейн любовта.
Тор научи Джейн на пътя на воѝна.
А Джейн научи Тор, на пътя на пещерняците.
И с течение на времето любовта им ставаше все по-дълбока и по-дълбока.
Невероятна е, нали така, Мьолнир?
Трябва да ми обещаеш, че винаги ще я вардиш.
И аз те обичам, приятел.
И една толкова дълбока любов стана магическа.
Тор постави пътя към бъдещето и всичко, което то може да съдържа.
Но колкото повече живееше с Джейн, толкова повече се боеше да не я загуби.
И въпреки че Джейн не искаше да го признае,
тя също се страхуваше от загубата.
И така, те изградиха стена помежду си.
Тор се зае със спасяването на Вселената.
Хеймдал!
Джейн беше заета, правейки същото.
Наистина заета.
И в крайна сметка пространството между тях растеше и растеше,
докато не стана прекалено широко за понасяне.
Имаше две мнения по въпроса!
Трябваше да стоя будна цяла нощ, след което да прегледам тези данни.
Докато аз стоя цяла нощ, ям и почиствам всичко това?
Това са две чиниѝ! - И 15 трохи!
И тогава една нощ фира сдаде..
Джейн написа бележка.
И Тор прочете тази бележка.
А тяхната легенда изведнъж се превърна в мит.
Или поне така си мислеха.
Добре ли си? - Не мислиш ли,
че е малко горещо?
Това е просто усещане от клаустрофобичния шлем. По дяволите!
Как?
Може ли да поговорим за това по-късно?
Да, разбира се. - Радвам се да те видя!
Какво?
Хей, това Марс-мечът ли е? Много е як. Чувал съм страхотни историѝ.
Тогава знаеш, че ще боли.
Болка? Какво е болката, ако не предтекст, измислен от слабаците?
Аааа, добре! Това наистина е много остро!
Готов?
Не ми пипай секирата.
Да. По-добре бягай, страхливецо!
Децата! Вземат децата!
Мамо! - Мамо!
Татко! - Мамо!
Мамо, мамо!
Сенчести чудовища? Отвратително!
Два пъти обиколих света. Нищо.
Страхливецът трябва да е избягал. Ще го намерим.
Доста време мина, а? - Ти ми кажи?
Колко бяха? Три, четири години?
Осем години, 7 месеца и 6 дни.
Не съм забравил. Последния път те видях или не те видях, щото си тръгна.
Малко е пресилено да се каже, че си тръгнах.
А, не, тръгна си. Направи го.
Написа ми красиво ръкописно писмо. Трябваше да знам, бях там.
Бях и в писмото... - Всъщност не си бил...
защото не бях там, за да ме видиш как си тръгвам. Може би си тръгнал първи?
Точка за теб.
Това няма значение, защото... - Не.
Така ли? - Да.
Ако и двамата си тръгнахме, това означава, че и двамата си тръгнахме.
Сега пак си тръгваш.
Мик, имаме нужда от подробни данни на всички свидетели.
Дарил, вземи всички имена на изгубените деца.
Ваше Величество, дъщеря ми не е тук. - Не се безпокой, ще я намерим.
Момчета, те кървят! Закарайте ги в болницата, веднага!
Дарил! - Височайшество...
Трябва ли да започнем спектакъл на целия този провал?
Хората имат нужда от забавление. - Особено сега, във времена на криза.
Кой направи това?
Не чух „не.“ - Не е за умиране.
Асгард, през нощта. Торбалан отвлече спящите деца.
Значи, това ли е бившата ти приятелка?
Стара бивша приятелка! - Джейни Фостър.
Джейн Фостър. - Тази, която изчезна.
Тази, която изчезна.
Това означава, избягала! - Да.
Да.
Сигурно ти е трудно да видиш бившата ти приятелка
и твоя бивш чук да се мотаят тук?
Какво правиш, брато?
Хайде.
Ела при татко.
Хайде, Мьолнир...
Хей, етоооо тееее!
Хей...
Тъкмо те виках. - Създайте армия!
С какво?
Половината ни войници са мъртви. - Половината винаги са мъртви.
Всички, моля! Прибирайте се. - Къде са децата?
Скоро ще имаме новини. Не мога да съм навсякъде.
Мисля, че най-лошото се случи. - Ще ги намерим.
Знаеш ли какво?
Асгард!
Приятели мои, не трябва да се караме.
В такива времена трябва да се обединим и сплотим.
Вижте какво става тук?
Страхуваме се.
Ммм?
Уплашен съм...
Страхувам се...
Разтревожен съм.
Ако искаме да намерим децата, първо трябва да погледнем в себе си.
Съжалявам, Мик...
Много е трудно да се изнася реч с... иЍ... иЍ... по дъската. Какво правиш?
Ще отнеме минути. - Нямаме ценни минути.
Искате ли децата обратно?
Ще се върна след малко.
Запиши си това, Мик.
Не!
Буреносецо, какво правиш? Това за Мьолнир ли беше?
Всички вън!
Не ги намерих. - Пелерината ти гори.
Добре е, ще порасне отново. - А дупката ще порасне ли?
Вижте... Какво знаем за този човек?
Той пътува през сенките. - И създава чудовища от тях.
Абсолютно, призрачни чудовища.
Също така владее Мормечът. Откъде знам ли? За малко да ми изкара очото.
Какво е Мор-меч?
Древно оръжие, което преминава от ръка в ръка от зората на Времето.
Има способността да убива богове.
Бавно покварява и убива всеки, който го владее, което означава...
Означава, че го заразява. - Заразява го, да. Тъй ще да е.
Така че основно се изправяме срещу прокоба сянка, похитител на зомбита.
Страхотно! Кога тръгваме? - Тор?
Можеш ли да ме видиш? - Плаващо зомби отляво!
Астрид... Хеймдалсон. - Астрид, добре ли си?
Вече не се наричам, Астрид. Сега съм известен като Аксел.
Това е един луд героѝн, от един филм на Земята. Брутал ченгето.
Астрид...
баща ти ти даде сурово викингско име и аз възнамерявам да го уважа.
Аксел. - Астрид.
Казах, Аксел. - Астрид.
Аксел! - Той е Аксел! Сега го слушай.
Добре, „наАкЪл-съл“... Къде си? - Не съм сигурен.
Още не знам как да използвам силите си.
Баща ти ми показа, и съм тук, за да те науча. Съсредоточи се и протегни ръка.
Добре. Сега се фокусирай и затвори очи.
Тор!
Хей... как върви, деца? - Как да върви? Върви 5 на 5 метра.
Ние сме в клетка, направена от гадориѝ.
Да, така е. Не е добре.
Ще направиш ли нещо? - Да, да, ще направя.
Просто не точно сега. Аз съм призрак от видението, виж!
Видя ли? - Какво ще стане с нас?
Може да се каже, че това е много, много, лоша ситуация.
Знаеш ли? Добрата новина е, че си асгардец...
така че, ако пукнеш, ще се озовеш във Валхала.
О, Божке, разкарай се. - Чакай, чакай...
Добре, деца, добре, деца. Не плачете. Ще оцелеете, ясно?
Слушайте, имам план? Събирам наистина добър отбор.
Имаме... Чичо Корг. Царица Валкирия. Ами, да...
и бившото гадже Джейн, което е друга история, с която няма да ви отегчавам.
Това е първокласен отбор и ние ще ви върнем у дома, преди да се усетите.
Да.
Знам къде сте.
Ще ви измъкна оттук. - Уплашен съм.
Ние всички сме.
Тор, моля те!
Тор. - Моля те! Моля те! Моля те...
Тор, моля те, помогни ни.
Внимавайте! Пазете се! Добре, пазете се!
Ще се видим скоро, става ли? Астрид измъкни ме оттук!
Те са в Царството на сенките. - Откъде знаеш?
Пейзажът там е мрачен както никъде другаде.
Сякаш цветовете потъват в дън земя. Безпогрешно е.
Добре, ако имат нужда от цвят, от който се нуждаят, нека занесем дъга.
Ще носи дъга? Крилата фраза ли? - В ролята на Тор е само от минута.
Имам предвид спасяването на животи, в което е добра. Другото е съмнително.
Колко крилати фрази има? - Много.
Йеп, лошо изстрелване!
Не чу ли, че той се движи със сенките и отива в царството на сенките?
Изглежда, че там ще бъде най-силен.
Права си. Не може да се изтъпанчим, там. Това е капан застрашаващ децата.
Трябва ни подкрепление и армия. - Мислиш ли това, което и аз си мисля?
Мисля си го. - Какво си мислим?
Мислим ли... - Всемогъщия град.
Какво е „Всемогъщ град?“
Това е домът на най-могъщите богове във Вселената.
Можем да съберем най-великия отряд на всички времена.
Да наемем СуРа, Перкулес, Себадий... Кетцалкоатъл, може би?
И бай Звездьо, най-старият и мъдър от всички тях.
Каза, бай Звездьо ли? - Да, бай Звездьо.
Като Зевс - Звездица? - Не съм сигурен дали има второ име.
Моя бог дали ще е там, Кам или Канар?
Не знам, но ако е, ще го помолим да се присъеди към нас.
Да. - Буреносец! Споко, отпусни се приятел.
Не, няма да ходим никъде с Бифрьост и Секача. Виж какаво стана?
Няма как да се сберем на твоя малък летящ портален кон, нали? Няма място.
Какво говориш? Боен-вик е страхотен. - Буреносец също.
Буреносец се нуждае от криле. Той е за пътуване в космоса.
Обичам, когато говори научно. - Има силата да ни отведе до там
и просто има нужда от опора, за да стабилизира енергията,
така че да не е толкова непредсказуем. Знаеш ли,
ако имахме каруца, за да я впрегнем и използваме Буреносец като тяга.
О, като конска тяга? - Конска тяга.
Имаме нужда от корито ли? Имам корито.
Изхвърлете всички тези места!
Не! Вържи козе-водачите отпред. Тръгваме след 15 минути!
Само най-важното. Това е животоспасяващо!
Обзалагам се, че си продължил напред, нали?
Няма да те ръчкам повече.
О, хей... - Хей!
Наваксване със стар приятел? - Да.
Исках да се извиня, че някак си се държах малко странно напоследък.
Просто не съм себе си. Знаеш ли, скоро, когато...
се опитвах да разбера кой съм, се почувствах малко изгубен,
и тогава изведнъж те виждам облечена като мен.
И беше доста...
И за мен е много.
И така, как се събрахте? Как се случи това?
Кълна се, че чух Мьолнир да ме призовава.
А, успял е. - Така дойдох да разследвам и...
парчетата почнаха да светят и въртят, - Лудост.
... и станах Тор.
Знаеш ли какво. Отива ти. Така че...
... просто проверявам.
До скоро!
Какво? Просто си бъбрихме.
Мамо, не ме оставяй.
Не се бой...
Дори когато ме няма, скъпа...
Няма да си сама.
В памет на Елийн Фостър
И каквото и да стане...
никога не спирай да се бориш.
Хей. - Добре ли си?
Страхотно!
Мивката би казала друго.
Мислиш ли, че наистина трябва да дойда? Не се подобрявам.
Ти си Тор. Разбира се, трябва да дойдеш.
Освен това, какво друго ще правиш? Вече си викинг.
Означава, че почти трябва да умреш в битка.
Трябва да е опустошително болезнено,
в противен случай не влизаш във Валхала. Това е моя план.
Ами за царица и прочие? - Обичам да съм царица.
Обичам моя народ, но всичко е срещи и гарванова поща - скука та пука.
Липсва ми битката. Липсват ми сестрите.
Ето защо трябва да дойдеш. Защото имам нужда от Тор.
Добре, трябва да тръгваме. Вземи си нещата.
Ти взе ли си нещата?
Да.
Ръчна граната ли? - Не, това е дрънчи-кълчи.
Да тръгваме!
Ако нямаш нищо против да пазиш издънката с мивката в тайна.
Пазя ти гърба.
Моѝ събратя асгарди, пожелайте ни сурещ път,
защото ще пътуваме със скоростта на гарваните на Один.
Ще се върнем с деца.
Много деца.
Тогава ще трябва да пируваме барабар с децата.
Да, вече не правим това.
Бяха мрачни времена. Срамно време.
Добре, трябва да отплаваме!
И така... още ли караш ролери?
Не, не. А ти? - О, да, всеки съботах-неделях.
Няма отърване - нали, Корги? - Търкал близнаци до гроб.
Хей, мога ли да пусна нещо от теб? - Да.
Мислех си за това, когато стигнем до лошия!
Какво би казал, ако имах, например, страхотната крилата фраза, като...
„Изяж този чук, бум!“
Или като?
„Яж бордюра, б...ам!“
Какво мислиш? Знаеш ли, оттренирвам го...
Не, те всичките са много добри. Моята е... „Това свършва тук и сега.“
О, тя е толкова яка.
Отне ми много време мъдрене. Нужна ти е практика.
Този ще ми е първия гадняр. - Никога не се забравя първия.
Да.
Значи имаш приятелка? - О, не, не.
Доста съм зает. Нямам време. С цялата работа и всичко.
Гот. Нека проверя това място!
Еха, толкова е яко. - Кое е яко?
Сградите са яки. - Какво се пробужда там?
Какво? - Аз мисля...
усещане за чувства ли? - Чувства, какво? С Джейн?
Не. Шегаджийка. Бегай от тука.
Последният път, когато имах чувства, беше много отдавна. Няма ги.
Излетяха в небесата.
Друже, отпусни се. От един отбор сме.
Знам точно в кой отбор сме, ясно? - В отбора на Джейн!
Помислете за Тор, който винаги намира начин.
Когато Хела счупи чука му, той отиде и си направи брадва от умираща звезда.
И със същата брадва той отряза главата на Танос.
Стига бе...
Каква интересна история!
О, с всички тези историѝ за отрязани глави...
искам да опитам!
Какво е това?
Това е Харпи. Здравей, Харпи!
Как сте?
Знаете ли какво обича Харпи?
Да ѝ откъсна главата.
Какво? Харесваха ви отрязаните глави преди секунда.
Добре, добре, добре. Харпи я няма.
Хайде, шшшшт. - Страхувам се!
Хей ти...
Познавах едно малко момиченце, точно като теб.
Беше смела, беше умна...
забавна,
и обичаше да рисува.
Нека ви задам един въпрос...
относно боговете?
Те са предназначени да ви защитават, нали? Е... къде са те?
Тор е на път. - Да!
Да...
На това разчитам.
Затова сте тук.
Това е самопокана, затова трябва да пазим нисък вид и да се слеем.
За щастие, дегизировките са моя специалитет.
Философ! - На ви дъга.
Какви са тези? - Действителни маскировки.
Това са мантиѝ на боговете на емоциѝте.
Всеки цвят означава различна емоция.
Къде са сега боговете на тези емоциѝ? - Ами, не питай.
О, проклятие!
Добре дошли в Златния храм, деца!
Това е мястото, където се мотаят най-могъщите богове във Въселената.
Това е богът на магията.
Богът на сънищата. Богът на дърводелството.
Я, вижте този!
А, да. Това е Тесто, богът на мекиците.
Хей, Тесто! - Мекица?
Погледнете горе, момчета!
Богът Кронос, Камънак или Канарак. - Здрасти, Чакъл!
Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс!
Да!
Аз съм, бай ви Звездьо!
Я сас! (малякийско здравей - чао)
За мен е чест. Пичът, мит, легенда.
О, не знам дали го знаете, но завещах голяма част от всичко на този пич.
Той има лъчи-гръмотевици. Огромен източник на вдъхновение.
Това е много яко.
Трябва да започнеш с това, когато го молиш за армия.
Добре, как да стигнем горе? Какво ще кажеш за летящи фази?
Не е редно да го прекъсваме по средата на представянето му.
Лъч!
- Да!
Зевс!
ЕвалАрка, пич!
Тишина!
Тихо... Тихо бе...
С това отварям...
този свещен съвет на боговете.
Където имаме много, много, належащи проблеми...
и трябва да говорим за тях.
Като например... къде ще правим тазгодишната оргия и гей парад?
Този пич нормален ли е? - Честно казано, данайски пустиняк.
Сигурен съм, че е звезда на бардака?
А сега ще обявим... - Съжалявам!
... победителя сред най-много човешки души, пожертвани в името на бог.
Да, добре. Може би не е толкова велик. - О, не, не е добре.
Не мисля, че ще стане по-добре от това...
и понеже божията армия не може да помогне, то Лъчът е надеждата ни.
Съдиѝ!
Джейн, ти върви надясно! Тор, тръгни наляво!
Ние ще се промушем, крадем Лъчо и изчезваме.
Добре, да отидем да го вземем! - Не, не, НЕ, НЕ, НЕ.
Без кради и бегай. Зевс ще ни продупчи задниците.
Когато му дойде времето, ще говоря с него.
Времето е точно сега.
Времето не е точно сега. - Кой говори? Кой говори бе?
Този пич! - Корг, млъкни.
Имате ли какво да кажете на съвета?
Съжалявам!
Започвам да разбивам глави след 60 секунди, така че говори бързо.
Буквално, глави ще се търкалят.
Кои сте вие ​​бе? Здравейте!
Позволете ми да бъда първият, който ще каже, че е чест...
Не, не ви чувам. Защо не излезете на Гумното?
Капището, там долу?
Да. Виждате ли търкалото, което много прилича на капище?
Схванах.
Опа, съжалявам.
Късмет, брато!
Могъщи Зевс... Еха...
Богове на Въселената...
Дойдох тук да помоля за помощ, за да събера армия.
Броди маниак, наречен Моръбог, който се стреми да ни тури в ковчег.
Разрухата е навсякъде. Цели планети, царства са останали незащитени.
На пътя му цари единствено хаос, но аз знам къде е той.
С ваша помощ можем да го смажем, преди да е убил някого друг.
Този Морящ... уби няколко богове от нисък клас.
Ако това е всичко, секси момче, върнете се на мястото си и замълчете.
Ами, съжалявам. Не чухте нищо от това, което казах ли?
Той убива богове на поразия.
Повтарям един път, а сега замълчете.
Ще мълчите, защото сте толкова близо да не ви поканя на гей парада.
Зевс! Трябва да направим нещо. - Не можете да дойдете на оргията!
Трябва да ни изслушате.
Шляка-пляка!
Ваше Височество. Когато сте готова, просто кажете.
Тръгваме по мой сигнал. - Какъв е сигналът?
Отивай.
Да видим кой сте? Свалете маскировката си.
И внезапно издухване!
Духнахте твърде силно, по дяволите!
ПОЧИВАЙ в МИР - ЛОКИ
Трябва ли да му помогнем?
Ако искаш покрий с уста! Грозденце? - Мяза нещо на срамежлив.
А какво да кажем за другите?
Да им издухам ли маскировката? - О, не, не го правете. Загряхме.
Стоплих се. - Моята е Пунта Мара.
Асгарди... мисля, че ви видях за последно, когато Один се разпиля.
Вие сте... Тор.
Богът на гръмотевиците.
Няма ли гръм? Поне ехо от светкавица?
Право в де слънце не огрява, татко! - Зевс, това е по-голямо от нас.
Той е отвлякъл асгардски деца.
Коѝ мислите, че сме ние? Божията милиция ли?
Всеки бог бди над своя народ.
Нито повече, нито по-малко.
Асгардският проблем...
си е асгардски проблем.
Какъв резил.
Моят героѝн, Зевс...
се страхува.
Няколко неща...
Първо: Да, страх ме е.
Гор има Мормечът.
Което означава, че може да ни убие.
Не е добре.
Второ: Зная, че се опитвате да направите правилното нещо.
Разбирам.
Но всичко, което правите, е да всявате паника.
Паниката не е на добре.
Тук сме в безопасност.
Вие приятелю, тук сте в безопасност.
Така че успокойте се, става ли?
Пийнете винце. По...мляскайте грозденце.
Всички оставате тук, във Всемогъщия град.
Трето: Никога не отговаряйте на Зевс.
Ако го направите, ще ви върна дрехите.
Сега ви връщам дрехите обратно.
Плъзгане, щрак - пляк. Това е Златния храм на боговете.
Не сме на груб и гол панаир.
Ако няма да ни помогнете, поне ни позволете да използваме оръжието ви.
Нуждаем се от вашата мълния. - Моята мълния се казва Гръм.
И мисля, за да използвате нечие тайно оръжие като това,
поне трябва да знаете правилното му име, когато го искате.
Мога ли да взема назаем, Гръм?
Гръм!
Не!
Не се безпокойте.
Моръбогъ...
няма да стигне до Вечността.
Вечност?
Какво има предвид той, „да стигне до Вечността?“
О, по дяволите!
Багайос... е върховното същество в центъра на Вселената.
„Той (ıYı - Ѫ)“ ще изпълни желанието на първото същество, което го замоли.
Като кладенецът на желанията?
Какво мислиш би пожелало същество, наречено Моръбог?
Ако открие Багайос, това означава, че може да ни унищожи на мига.
Зевс, трябва да действаме веднага. - Няма да успее.
Той няма ключа.
Това ли е целта на боговете?
Да се ​​крият в златен дворец като страхливци? Падението е пълно.
Знаете ли какво? Сами ще го спрем.
Страхувам се, че не мога да го позволя.
Това е тайно свърталище, познато само на боговете.
Знаете къде сме, а Моръбог може да ви използва,
за да ни намери.
Това не е хубаво.
Така че сега...
трябва да останете.
Стража!
Хей...
Може ли по моя план вече? - Да, бързо до задника ми!
Мазало, да!
Ей, не каза: „Отивай.“
Идааа, ора.
Тор, хвани!
Корг!
Валк, наведи се!
Корг!
Тор...
О, не!
Не... Корг!
Тор!
Руша се...
Зевс!
Вие сте следващият, Один-син!
Ето ти ехо на плющялка, маляка! (чекиджия)
Не!
Коргиии?
Тор, тук съм.
Страхотно! Къде си? За да знам къде да ровя.
Ето ме. - Корги?
Бях на път да умра. - Да, жив си!
Оказа се, че единствената жива част от Корги са устенцата му.
Корг, чуй, трябва да отсвириш козлите. - Ще направя най-доброто.
Господи, трябва ми жив. - Нещо против? Готов ли си за езда?
На шест часа!
На 20 часа, Валк!
07:48!
Можеш да го направиш, камъче! Просто суркай. Не е това. И това не е.
Не.
Хайде, Корг! Плъзни тези устни.
Сюрнах!
И тогава коритото с козлите влезе, спаси ни и отпердашихме през отвора.
Край. Още едно Тор класическо приключение.
Не мога да повярвам, че си светнал Зевс!
Е, знаете какво казват: Никога не срещай своя героѝн.
Важното е, че сме на път към вас точно сега.
Как сте, дечурлига? Добре ли сте? - Добре сме. Малко уплашени.
Хей, слушайте. Знам какво е страх.
А на вашата възраст,
не бях толкова смел като вас. - Наистина ли?
Всъщност може да сте най-смелите асгарди, които някога съм срещал.
Всички вас. Така че имам нужда да продължите да бъдете смели, става ли?
И се грижете един за друг. Вече сте отбор. Отборни деца в клетка.
Способни ли сте да го направите?
Да. Мисля, че сме способни да го направим.
Знам, че можете.
Добре...
Тор? - Да?
Радвам се, че срещнах своя героѝн. - Еха... Благодарско, приятел!
Как са децата?
В представите ви, уплашени за деца,
но аз им казах, че всичко върви по план.
Тоест си ги излъгал? - Имаш план ли?
Да, имам план. - Нямаш план.
Имам план. - Не, нямаш план.
Не успяхме да съберем божествена армия.
Корг е мъртъв. - Не е мъртъв.
Не съм мъртъв бе! - Той е само глава.
А ти беше подобаващо унижен.
Не, разголиха ме правилно, за което съм добре.
Джейн? - Бях добре със задника.
Корг? - Хареса ми.
Не мож влезем в Царството на сенките по-слаби, отколкото бяхме преди. Ние...
ще умрем. - Никой няма да умира.
Ще... - Добре.
Всичко е наред. Справихме се страхотно там.
Убихме Зевс. - Ти уби Зевс.
Добре, сега може да е пагубно за цялата Вселена и т.н., и със сигурност
цялото божествено царство вероятно ще ни преследва до края на дните ни,
но виж, ти открадна това красиво оръжие?
Добре, това тук е армията. Той е, елегантен, тънък, мощен и красив.
Но е доста ръбест. За теб е Валкирия.
Искам да кажа, че не е това, което ме интересува. Имам си жребец ей там.
Мога ли да я взема назаем за секунда?
ЕГИР - МОРСКИЯТ ПОВЕЛИТЕЛ
Хей, ето те, стари приятелю! Това беше страхотен взлом там отзад.
Виж, това и онова. Добре ли си?
Да? Искам да кажа, че се чувствам странно със старото си оръжие, но виж
... Мьолнир е в миналото. Сега сме ти и аз, приятелю.
Знаеш ли какво?
Мисля, че настъпи момента за първата ти биричка. К'во ще речеш?
Вкуснотийка?
Съжалявам, че се караме напоследък.
Хей. - О, хей...
Това е страхотна гледка, а?
Да, красива е.
Както казах, бях много, много, впечатлен от това, което направи там.
Ти и Мьолнир.
Да.
В космоса има делфини! - Какво?
Това. Трябва да видиш някои космически делфини.
Красиви са. Еха... - Те са толкова красиви, толкова редки,
и са много лоялни същества. Чифтосват се цял живот...
в стадо от по 6 броя с любов.
♫ О, братко Калдъръм, изглеждаш толкова горещ♫
♫ Искам да вляза в твоята скала ♫
♫ Когато се съберем да те шляпна по гъза, ♫
♫ за да сторим няколко бебе...та ♫
Това е песента, която баща ми пееше на другия ми баща, когато се ухажваха.
Когато двама Кроноси правят бебе, се събират в планината,
търкулват се до езерце с лава, държат се за ръце над горещата лава
и след месец, те разтварят ръцете си...
и най-накрая създават красиво ново калпазанче Кронче.
О, очарователно е. И така топло.
Имала ли си някога специален човек? - О, имала съм... много специални хора.
Но не знам. Не знам дали го искам отново.
Дали защото си изгубила приятелката в битка и никога не си си простила,
а сега се опитваш да намериш отговорите на дъното на бутилката
и правиш някакви безсмислени забежки, които заглушават болката,
вместо да ти донесе, истинско щастие или удовлетворение?
Да, нещо такова.
Красиви са. Красиво нещо.
Джейн... - Какво?
Искам да се чувствам скапано за теб. - Какво?
За мен...
Аз...
Искам да се чувствам скапано за нещо.
Мисля, че това си ти.
Наистина не се привързвам. - Не ме разбираш.
Един мой приятел ми каза, че е по-добре да се чувствам скапано
и влюбен, отколкото никога да не изпитвам любов,
без чувства и празен. И мисля, че е бил прав.
Така се чувствам от дълго време.
Отблъсквах хората, държах ги на разстояние,
заради страха да не ги изгубя. Но не искам да го правя повече.
Не, не, не. Залости сърцето си, за да запечаташ болката.
Това и направих. Да, затворих сърцето си и и медитирах.
Медитирала ли си? - Не, толкова е скучно.
Всъщност ме кара да се чувствам скапано още повече.
Но ми писна да се предавам на съдбата,
опитвайки се да разбера какво иска Вселената от мен.
Искам да живея за момента. Искам да живея, сякаш няма утре.
Да се сурна по течението. Искам да бъда с теб, Джейн.
Какво ще кажеш?
Имам рак.
Извинявай, какво?
Болна съм...
Чакай, какво става? - и умирам!
Аз... - Не, не, не, не.
Джейн, Джейн, Джейн. Чакай, Джейн! - Не чу ли какво казах?
Нямах предвид това. Шегувах се. Аз... какъв ти рак.
Иде ми да строша нещо.
Джейн, толкова съжалявам. - Не съжалявай за мен.
Кога разбра?
Ами...
преди около шест месеца. Аз... просто се почувствах уморена.
И тогава ми казаха, че съм в четвърти стадий.
Превзе страховете ми.
Тогава чух Мьолнир да ме призовава и...
си помислих, може би, ако науката не помогне, тогава може би...
викингската космическа магия - ще.
И затова отиде в Нови Асгард? - Да, мислех, че чукът...
може би знае какво би било добре за мен...
или може би - не.
Джейн, никой от нас не знае колко време му остава.
Не знаем какво ни очаква утре.
И Мьолнир, Мьолнир те е избрал...
Той те е избрал, защото си достойна.
Това е нещото.
Когато те срещнах за първи път, бях недостоен. Не можех да си вдигна чука.
Ти ми каза, че няма по-голяма цел от това да помагаш на нуждаещите се.
Ти ме направи достоен.
Така че, ако искаш нещо да направиш, можем да го направим заедно.
Виж, какво искаш да направиш?
Да върна тези деца на семействата им.
Искам да завърша тази мисия.
Говориш като истински Тор.
Как се чувстваш в момента? - Толкова уплашена.
Ти как се чувстваш? - Скапано.
Колко скапано? - Наистина много скапано.
Чудя се за какво си говорят тези двамата там.
Да. Не мисля, че говорят.
Мислиш ли, че двамата някога ще се хванат за ръце над горещата лава
и ще правят бебе - Тор?
Малко вероятно, за съжаление.
О, това е много лошо.
Мисля, че Тор би бил страхотен баща.
Хей... Тук сме.
Това е мястото, където цветовете се изнизват.
Те не са тук.
Къде са?
Какво, по дяволите, е това място?
Бифрьост е ключът.
Това е капан!
Би ли ми обяснила, защо изхвърли Буреносец през отвора?
Има нужда от него, за да отвори портата към Вечността.
Трябва да спрем да се срещаме така. - Призови брадвата.
Ще призова, кога призовеш зъболекар. - Призови брадвата.
Кажи ми къде са децата, иначе ще те убия...
Призови брадвата.
Колко си безбожен.
Ти нищо не знаеш, за това да бъдеш бог.
Отиде при боговете за помощ, но те не направиха нищо.
Ние си приличаме в този смисъл.
Той не прилича на теб. - Какво беше това?
Казах, „той не прилича на теб.“
Това е вярно. Не съм лицемер.
Аз наистина създавам мир.
Ти убиваш невинни богове.
Невинни?
Валкирия ли си? - Да.
Еха, колко вълнуващо.
О, Божества... Те поквариха и теб.
Вашето сестринство беше поведено на клане.
Моли ли се на боговете,
когато жените, които обичаше, умираха на бойното поле?
Моли ли ги за помощ,
тъй като твоето семейство е било избито?
Добър отговор.
Тази...
Ти си интересна.
Различна си.
Да.
О...
Умираш!
Съжалявам.
На един и същ тезгях лежим.
Точно както мечът ми даде сила...
Чукът даде сила на теб.
Но това с нищо не променя съдбата ти.
Боговете ще те използват,
но те няма да ти помогнат.
Няма...
вечна награда...
за нас.
Тя скоро ще си отиде.
И знаеш ли кои няма да ѝ помогнат?
Давам ти едно предположение.
Познавам болката ти.
Любовта е болка.
Нявга имах дъщеря.
Вярвах във висшата сила, надявайки се тя да я спаси.
Но тя...
умря.
Сега разбирам...
Дъщеря ми е била късметлийка.
Не е трябвало да расте в свят...
пълен съ страдание и болка,
управляван от нечестиви богове.
Избери любовта.
Призови брадвата.
Призови брадвата...
Добре ли си? - Да.
Искам да убия този човек. - И аз, но трябва да го хванем жив.
Той е единствената ни връзка с намирането на децата.
О, благодаря ви, г-н Козел.
Валк!
Трябва да я измъкнем от тук!
Хей, държа те.
Козлите са тук. Хайде да вървим! - Буреносецо, заведи ни у дома.
Вижте, има други, по-агресивни форми на лечение, които можем да опитаме,
но нещо влияе на способността на тялото ѝ да се бори с рака.
Съжалявам, Тор.
О, ето те.
Какво става там?
Някой малоумник е заковал килера за храна. Би ли повярвала?
Не се притеснявай, отковнах го и ти взех всякакви апетитки.
Как е Валк? - О, много я боли, но е стабилна.
Добре.
Сега просто трябва да откача това...
от моята... - Не, не. Това остава там.
Там са всички магически отвари, които си вършат работата, така че...
просто ще отскоча да взема децата. Да убия лошия и веднага се връщам.
Без мен ли тръгваш?
Ами, да.
Какво се случи с това, да правим всичко заедно?
Той ще използва децата да те разсее. Имаш нужда от мен.
Имам нужда от теб, Джейн. Трябваш ми жива.
Ще е чудесно да си рамо до рамо с мен, но този чук те убива.
Всеки път, когато го използваш, източва цялата ти жизнена сила,
оставяйки тялото ти неспособно да се бори с рака.
Какво се случи с: да живееш сякаш няма утре?
Защото, може да нямаш утре.
Защо да не видя още приключения? - Джейн, имаш шанс за живот.
Говориш като истински Тор, който няма рак.
Знам, изглеждам като готин звезден учител от Ню Мексико.
Просто изживявам мечтата си. Но погледни ме...
Искам да продължа да се бия. Аз съм Могъщия Тор,
а ти не искаш да го правя ли? Какъв е смисълът от повече време за това?
Защото те обичам.
Винаги съм те обичал.
И това е шанс за нас.
Ако вземеш този проклет чук отново, тогава този шанс ще изчезне.
Изборът си е твой, Джейн, но аз бих съжалявал всеки ден
и те моля да останеш тук, за да можем да разберем това заедно.
По-добре се върни при мен.
Ще се върна, веднага щом мога.
Счупи му крака. - Ще му счупя и 3-'-те крака.
Помни, че портата към Вечността е буквално в центъра на Вселената.
Трябва да преминеш безцветната комета!
Да, знам. Обсъдихме го. Няма да се изгубя.
Как се чувстваш с новата прободна рана?
Мисля, че изгубих бъбрека си. - Изчезна? Напълно ли?
Иска ми се да се присъединя към теб, но вероятно ще умра по пътя за децата.
Така че, оправяй се сам. Това, което е нужно, е да унищожиш този меч.
Той е неговият източник на сила. Няма да оцелее дълго без него.
Хей, не умирай.
Да, няма.
ВечносттѪ...
Най-накрая!
Хей, деца!
Знаех си, че ще дойдеш.
Вървете! Вървете, деца!
Всички добре ли са?
Добре, съберете се! Съберете се! Радвам се да ви видя от плът и кръв.
Радвам се.
Добре, слушайте! Ето плана.
Ще се промъкнем към Буреносецът.
Бъдете внимателни да не се забъркате с онези големи чудовищни сенки.
Те са зад мен, нали?
Някой тук има ли боен опит?
Е... най-добре се учи в движение.
Но ние не сме силни като теб. Ние сме просто деца.
Хей, не забравяйте, че вие сте асгардски деца.
Аз, не!
Аз съм Лекосинтез. - А аз Лигатианско дете.
Добре, добре. Но само за днес сте асгарди.
Сега си вземете оръжията! - Какво?
Отидете и намерете нещо, което може да използвате за оръжие.
И го върнете тук! Бързо, бързо.
Хайде, живо!
Наближават, побързайте!
Днес е денят, в който ще останете в историята.
Днес е денят, за който ще говорят поколения наред.
Днес ние сме космически викинги!
Вдигнете оръжие!
Тези, които държат оръжие и вярват, че отиването вкъщи е мечта от сърце,
следователно ще са достойни да притежават,
само за ограничен период от време... „Силата... на... Тор!“
Генерал, Аксел...
Води армията си към тази брадва - Пътѣводна светлина.
Газ към вкъщи воѝни...
За Асгард!
Да! - Да!
Не!
Джейн...
Унищожим ли мечът, той ще умре.
Портата е почти отворена. Трябва да спреш Буреносец!
Всичко е наред. Имам го!
Братко, спри това!
Стегни се. Виж какво правиш?
Ще те измъкна от там!
Хайде!
Пусни моя брат!
Загубихте, госпожице Тор.
Първо: Името ми е Могъщият Тор.
Второ: Ако не ти стиска да ме зовеш Могъщ Тор,
ще приема и д-р Джейн Фостър!
И трето: Яж... ми... чука!
Буреносецо!
Знаех си, че можеш да го сториш.
Аксел, заведи ги у дома.
Джейн?
Добре съм.
Трябва да го спреш!
Гор, спри!
Какъв баща бих бил, ако спра?
Познавам болката ти, но това не е начинът.
Не копнееш за смърт или отмъщение.
А за какво копнея?
Копнееш за любов.
Любов?
Защо да копнея за любов?
Защото тя е всичко, която всеки от нас желае.
Как смееш да ми обръщаш гръб?
Спечели, Гор.
Защо да деля последния си миг с теб, когато мога да бъда с нея?
Избирам любовта. Ти също можеш. Можеш да я върнеш.
Пожелай си нещо?
Умирам...
а тя няма да си има никого.
Ще е сама.
Тя няма да е сама.
Слънчице мое.
Липсваше ми, ТОЛКОВА МНОГО!
И ти ми липсваше!
Толкова съжалявам! - Всичко е наред.
Веднага щом взех този чук...
сякаш... имах допълнителен живот.
Просто е...
Вълшебно.
Не е много лошо за човек?
Не е лошо за бог.
Мисля, че открих крилатата си фраза.
Наистина ли? Каква е? - Ела по-близичко!
Невероятна е.
Най-добрата за сега. - Благодаря ти.
Дръж сърцето си отворено.
Обичам те!
И аз те обичам!
Закриляй я...
Закриляй моята Любов!
Нека ви разкажа легендата за космическия викинг!
Известен още като:
„Могъщият Тор.“
Още по-известен като:
„Д-р Джейн Фостър.“
Нейната саможертва спаси Вселената и ни научи какво значи да си достоен.
Тя помогна на децата на боговете,
която саможертва освети пътя им обратно към дома,
до тяхното малко рибарско селце, превърнато в туристическа дестинация.
Мамо!
Виж се!
Добре ли си? - Добре съм, добре.
Сигурен ли си? - Добре съм.
Децата бяха в безопасност да бъдат отново деца.
Разкрачете се!
Особено след като тяхната царица ги застави да ходят на уроци по кютек.
Вижте всички тези космически пирати? - И най-важната част, бойният вик Ура!
Дори синът на Хеймдал, Аксел Хеймдалсон,
който сега можеше да прави магията с очи като баща си,
бе напълно отракан биткаджия. Бъдещето на Асгард беше подсигурено.
Говорейки за бъдеще, лавата нещо ме жегна.
Сега, когато тялото ми порасна наново...
срещнах един пич на име Дуейн.
Ще попитате... Какво стана с Тор?
Той тръгна на ново пътешествие.
Защото бе намерил за какво да живее.
Нещо, което да обича.
Една малка душица, която го превърна от тъжна коза, в дръглив татко козел.
Закуската е сервирана! Приятен апетит!
Ехо, ето на!
Хей, закуската!
Извини ме!
„Ко е туй?“ - Туй е „палачинки от Земята.“
Не мисля, че аресвам палУчинки.
Обичаш ги. - Не, не ги.
Да, ги. - Никога не съм яла такова нящо.
Не хапе. Трябва да вървим. Ще закъснеем.
Къде са ти ботушите? - Нося ги.
Не ги носиш.
Да, нося ги. - Не, не ги.
Да, ги. - Не, не ги.
Върви, по дяволите, Демоне!
Беше чисто нов. Сега вече има „Черна дупка.“ Благодаря ти много.
Знаеш ли какво? Носи каквото искаш,
но не идвай да ми плачеш, когато те заболят краката. Съчувствие ,,ЙОК.“
Уф, добре. Ще нося ботушите.
Благодаря ти.
Сега запомни, какво ми е заричала майка ми. „Слушай по-големите“
и видиш ли някой да е заплашен, клепари по лошите. Ясно?
Добре. - Най-вече се забавлявай.
Схванах. - Схвана ли?
Къде е Мьолнир, къде го сложих? - Там, спинка си в легълцето.
В легълцето?
О, еха!
Това не излиза.
Какво си сторила?
Преди изглеждаше като пребит.
Аха! Да, има нещо такова. Обичам го. Много е благ.
Добре...
Сега, виждаш ли извънземните там долу? Раираните?
Изглеждат симпатяги. - Да, симпатяги са.
Затова трябва да се грижим за тях. - Схванах го. Защита на симпатягите!
Обичам те зверче. - Обичам те, чичо Демоне.
Те винаги ще бъдат до нас.
Космическият търкалджия...
и дъщеря му, която се роди от Вечността
и има силата на върховното божество.
Двама воѝни,
които се бъхтят и бият за тези, които не могат да се защитят.
Те са пътували до много места и са им давали много имена.
Но за тези, които ги познават...
са известни като: „Любов и Лъч.“
ДВЕ ФИНАЛНИ СЦЕНИ след ПЪРВИТЕ и ВТОРИ - НАДПИСИ!
Някога се смяташе, че да си бог означава нѣщо.
Хората шепнеха името ти...
преди да споделят най-дълбоките си надежди и мечти.
Молеха за милост,
без изобщо да разберат дали наистина ги слушаш.
Сега...
Знаеш ли, те гледат към небето
и не се жалват за гръмотѣвици.
Не ни молят за дъжд.
Те просто искат да видят един от техните така наречени супергероЍ.
Направо се гъбаркат с нас.
Не...
Повече, не...
Пак ще се страхуват,
когато Тор Одинсон падне от небето.
Разбираш ли ме, Пѣркулесе?
Разбираш ли, сине мой? - Да, татко.
О, хей!
Джейн Фостър.
Хеймдал?
Виждам, че вече си мъртва. - Ммм... да.
Благодаря ти, че сѧ погрижи за сина ми.
Добре дошла си тук в земята на боговете.
Добре дошла във Валхала!
Букви и Превод: M®tal Kombat ПЪРВОИЗТОЧНИК ®