Бель-Ейр, Каліфорнія 1926 рік
Гаразд. Мануель, правильно?
Це для вас.
За машину буде 25, і ще 30 – за перевезення худоби.
Впишіть туди «один кінь» і розпишіться.
Один кінь?
Так, він же один?
Ні, у нас слон.
Тобто «дуже великий кінь»?
Ні. Тобто слон.
Послухайте,
мені сказали «один…»
Якого біса?
-Срака-мотика! То довбаний слон? -Сеньйоре.
Певно, сталося якесь непорозуміння.
Непорозуміння? Це вантажівка для коней!
-Я що, схожий на магараджу? -Гаразд.
І вас запрошено на вечірку.
Піддайте газу!
Давай!
Дай мені…
Чорт!
Що ти в біса робиш?
Чорт забирай!
Паскудство!
-Добрий вечір, офіцере. -І що це все означає?
Ну, ми… Я працюю на Дона Воллака.
Ми веземо розважальну програму для його вечірки.
Це слон.
-Так. -Дозвіл є?
-Я не знав, що треба. -Без нього возити слонів не можна.
А не зробите виняток?
Який сьогодні список гостей?
Солідний.
Буде хтось іменитий?
-Хтось ніби згадував Ґарбо. -Он як?
Так. Принаймні таке я чув.
Отже, сьогодні у Дона Воллака
буде слон, Ґарбо та багато інших, так?
-Так. -Прямо найкраща вечірка.
У Реседі живе мій кузен із сім'єю. Спитаю, чи вільні.
Хто в біса всі ці люди?
Не питай.
Свинці подобається?
Лоскітно.
Ігри під дощиком!
Хосе!
Можеш попросити Воллака організувати нам іще шампусика?
Дякую.
Не проведеш мене до дамської кімнати нагорі, любчику?
Так. Це далі по коридору.
Ні! Нагорі.
-Тут дуже круті сходи. -То, може, віднесеш?
Радий вас бачити, мадам. Вибачте, маю його вкрасти.
-Що ти сказав Елінор? -Кому?
Елінор Сент-Джон. Не розмовляй із нею.
Причепиться знову – удавай, що не розумієш.
Курка вкрала мій кокс! Ловіть паскуду! Ловіть!
Дайте її сюди!
Це ж нагорі Дон тримає своїх юних школярок?
Я вас не розумію!
Хрін знає, звідки воно тут узялося.
-Доведеться заплатити. -Добре.
-А ви хто? -Охорона.
Погано працюєте.
У вас тут скрізь, куди не поверни, якісь статуї.
Але я вас не здам.
-Куди ви йдете, мем? -Усередину.
Я Неллі Ларой, дурнику.
У списку немає «Неллі Ларой».
Гаразд. Думаю… Іди сюди.
Думаю, мій помічник записав мене під псевдонімом,
-Біллі Дав. -Ви не Біллі Дав.
Та в чому твоя проблема… Як тебе звати?
-З якого відділка? -Я охоронець.
-У нас їх немає. -Роботу ти теж от-от втратиш!
-Як не вдавайте Біллі Дав… -А сраку не пожуєш?
Неллі Ларой?
Вас чекають.
Я Мануель.
Я почула.
І я б і сама впоралася.
-Справді? -Так.
-Біллі Дав? -Чом би й ні?
Вона велика зірка.
Ну, через 30 років уже не буде.
Ще розповідатиме онукам, як нею прикидалася Неллі Ларой.
До того ж я теж зірка.
-Справді? -Так.
-Які вже були ролі? -Поки що ніяких.
-А з ким контракт? -Ще ні з ким.
Отже, ви хочете стати зіркою.
Котику, зірками не стають. Ти або вже зірка або ні.
І я – так.
Чудово.
Підкажеш, де у вас наркотики?
-То ми маємо просто собі грати? -Такий план.
Він увійде через парадні двері й походить тут.
-Ти серйозно? -Просто не підставляйся.
Мені травми не треба.
-Ой, та стули ти вже пельку. -Що?
-Ти мене почув, дівчисько. -Даруй?
-Годі. -Бачиш, який він?
Я такий, бо коли ми тут виступаємо,
ти завжди халтуриш.
І якщо той слон упаде своєю сракою на твою пику,
-може, у тебе буде час на репетиції. -Репетирую щодня по дев'ять годин.
Я казав про саксофон, а не чийсь дрин.
-На це немає часу! -Отямся!
Що це в біса таке?
Ми просто розважалися!
-Воллаку розкажеш. -Отямся.
-А де мексиканець? -Отямся.
Морфій, опіум, ефір, героїн, кокаїн.
А там сидів Людовик XIV.
…удавати, що все гаразд, але всередині в мене порожньо.
-Я тільки віддаю! -Педро!
А ти? Я уже й не знаю, де ти. Де ти?
Не говори італійською!
Ні. Неправда.
Я серйозно з тобою говорю. Це тобі ясно?
Наш шлюб розвалюється. Я нещасна!
Перестань! Ти не італієць!
Ти родом із Шауні, довбаний шахрай!
Ще хоч слово італійською, і ми розлучаємося.
-Ще хоч слово. -Добре.
Вали на хрін із машини!
Вали на хрін! Пішов!
Геть! Іди!
Ми розлучаємось.
-Доброго ранку, Дейле. -Добрий вечір.
Добрий.
-Джеку! -О боже, Джек!
-Наталі! -Вічність не бачились!
-Так. -Після Воллі Рейда постійно кажу.
-Кому тепер треба ті монархи? -Мадам.
-Джекі, є розмова! -Мені теж є що розповісти.
-У мене тату з тобою на спині. -Ти ба.
Джеку, я весь тиждень тебе шукаю. Передзвони.
Іди сюди, доларовий магніт, грошовитий сучий сину!
-Джеку, дозволиш? -Чарлі. Як дружина?
-Кинула мене. -Моя мене теж! Вітаю!
-Для прем'єри 17 травня піде? -Краще 18-те. Четверги успішніші.
Гей, відправ Чарлі пляшку бурбону й простеж за ним
-і щоб я не сильно вирізнявся. -Добре.
Ви без місіс Конрад?
Перепрошую.
У нас є проблема.
-Справді? -Так.
У нас тут лише одна пляшка, а нам знадобиться вісім.
А ще два «Джин Рікі», «Цвіт апельсина» з бренді й три «Французькі 75».
І вмієш робити «Оживлення трупа»?
Джин, лемон, «Трипл-сек», «Кіна Ліле» й крапелька абсенту.
-Два такі. -Два.
Добре. Два «Джин Рікі», три «Французькі»…
Щоб привернути мою увагу, це не потрібно.
Вибачте, містере Конрад.
-Я хочу… -Як тебе звати?
Джен. Я просто хотіла, щоб ви на мене глянули.
Джен, я б завжди на тебе дивився.
Сер, Джордж не виходить з машини.
Вимагає, щоб я відвіз його до найближчої скелі.
Авжеж.
Скоро повернусь.
Вона відмовила?
Після всього, що в нас було.
Ну, зрештою, Джордже, ви були знайомі всього тиждень.
Але ж між нами була іскра.
Розумію, друже, але це не привід прощатися з життям.
Прибережи обручку й ходімо всередину.
Там про тебе питала одна дівчина.
Справді?
Авжеж.
Ну от, інша річ.
-Яка дівчина? -Богиня.
Буду без Парижа.
-Не треба. -Що?
Не нюхав кокаїн?
Звісно ж, нюхав.
-Ну і? -Постійно нюхаю. Просто…
Не кидай мене саму.
Гаразд, але трішки. Нехай.
Раз плюнути.
Може, Ніагарський водоспад.
До речі, «рой» у французькій означає «король».
Я ще додала «ла», тож виходить «Король Неллі».
Моя власна ідея.
-А куди б ти подався? -Даруй?
Якби міг вирушити куди завгодно, куди б подався?
Куди завгодно.
Не знаю.
Хочу побувати на зйомках.
-Невже? -Так. На зйомках.
Розкажи чому.
-Чому? -Так, розкажи.
-Не знаю. -Я теж хочу на зйомки.
Мені просто хочеться чогось більшого, мабуть.
Більшого за що?
За все це.
За моє життя. За слоняче лайно.
Більшого. Кращого. Важливішого.
Я хочу бути частиною чогось важливого.
Тривалого, значущого.
Чудова відповідь.
-Так, знімати кіно. -Я теж хочу.
Щонайменше брати участь, працювати там, учитися. Не знаю.
От дивитися кіно я обожнюю.
-Я теж. -Коли сидиш там,
-дивишся фільм і… -Тікаєш.
Забуваєш про своє сране життя.
-Точно. -Ти можеш жити там, з ними.
-Або де завгодно! -Саме так!
Хоч на Дикому Заході, хоч у космосі!
Можна стати гангстером.
А ще у фільмах танцюють і вмирають.
Але вмирають не насправді. Це дивовижно.
Помирають не насправді. От убий мене.
І нічого насправді не сталося, хоча водночас
кіно перевершує навіть саме життя.
Його можна відчути. Не знаю, як сказати. Є сумні фільми.
-Є веселі. -Викликають емоції.
Колись ми будемо на зйомках. Ти і я.
-Можна разом пообідати. -Авжеж.
-Я ще не знаю, ким буду. -Ти і я.
-Так, удвох. -Так.
Ти доволі симпатичний.
Дякую.
Зустрічайте, трояндова пелюстка Сходу,
міс Леді Фей Чжу!
Її пестити люблю
Це щовечора роблю
Я жодний шанс не пропущу
Це її
Киця
Не мурчить, не заграє
Зводить з розуму мене
Але й не проти я, бо це…
Це її киця
Заради неї я піду на все
До поту доведе
Що не всі змогли б
Рукавички маю зняти
Перш ніж пеститиму
Кицю
Леді Фей, Леді Фей, як ся маєш?
Нормально. Роль не отримала, але писатиму титри.
А я застряг з фільмом, і дружина хоче розлучення.
Поміняємося?
Ні.
Та жінка – просто знахідка.
Була абсолютно щира зі мною.
Твоя дружина?
Ти що, ні. Моя…
Джен. Вона…
Слухай, зроби мені послугу.
Пам'ятаєш мого давнього друга Джорджа?
Можеш піти поговорити з ним? Скажи йому, що ти про нього питала.
Це отой нещасний?
Так.
Я не прошу з ним злягатися. Просто дай йому…
відчути себе особливим.
Добре.
-Не говори зі мною кантонською. -Гаразд.
Люблю цю пісню!
Ти! Я скрізь тебе шукаю.
У нас серйозні проблеми.
Вийти можна тільки по головних сходах.
-Чорний хід є? -Нема.
Треба йти через зал. Усі її побачать.
-А лікаря немає? -Ні.
Усі під кайфом. Може, й не помітять.
-Якщо винесемо її зараз… -Хтось точно помітить!
Вона дитина, і вигляд у неї як у трупа.
Використаємо слона.
Коли він зайде,
усі дивитимуться на нього, а не на неї.
Друга ночі. Для слона рано.
Нехай. Кличте погонича.
Джиммі, понесеш зі мною дівчину. Потім відвезеш її в лікарню.
-До завтра навряд чи оклигає. -Це її проблеми.
Ні. Вона має бути в сцені в барі.
Так. Джейн Торнтон, це вона.
Зйомка бару ж завтра?
Так.
Хто в біса її запросив?
Я.
Гладкий ти сучий син, жирний шмат лайна!
Це її перший фільм. Ми святкували.
Я тебе… Чортів кабан!
Тупоголовий довбаний ти колобок!
-Бобе, годі! Бобе! -Я тебе приріжу!
-Ні, Бобе! Не кидай мене! -Чорт!
Вона.
Хто б не була. Завтра хай буде вона.
Що за чорт?
Давай! Давай, малий!
Сюди! Я тут!
Так. Гаразд, капітане.
Ще одну за старі часи.
Сер.
Я хотів подякувати, що дали мені роботу.
І хотів поцікавитися, може, наступного разу
у вас чи містера Воллака знайдеться для мене робота на зйомках?
Можу робити будь-що.
Фарбувати, готувати, прибирати, робити каву…
Ти вже на своєму місці.
Добре. Дякую.
Підвищую.
Зйомка через три години. Вам слід поспати.
Джентльмени.
-На добраніч, Неллі. -Вітаємо.
Менні!
Хіба життя не чудове?
Якби ж вони мене зараз бачили!
Усі ті хвойди з Лафаєтта називали мене найпотворнішою сучкою в районі.
І подивіться на мене тепер!
Можеш у це повірити, Менні?
Джозі! Нано!
Поцілуйте мене в мій королівський лос-анджелеський зад!
Неллі.
Здається, я тебе кохаю.
Добраніч, любий.
Не хвилюйся. Машина не моя.
Чіко. Гей, Чіко!
Джек Конрад відключився.
Відвези його додому.
Сеньйоре. Сер. У вас є ключі?
Так. Є ключі.
Чорт.
Уявляєш мене в опері? Батьків Іни це потішило б.
Що ж, з твого дозволу…
Розумієш, про що я? Ходімо.
Мама Іни казала: «Не знаю, як можна одружитися з тим, хто фарбує обличчя».
Знаєш, що нам треба?
Треба переосмислити форму.
Чоловік, який заправляє твій бак, – чому він ходить у кіно?
Чому?
Бо почувається там не таким самотнім.
Хіба він не заслужив більшого за старе лайно?
Он є європейці з додекафонією.
Є Баугаузька архітектура. Це ж чортів Баугауз.
А в нас і досі історичні драми.
То для динозаврів, малий.
Для кого Беверлі-Гіллз – це тюфтельки й «М'ятні джулепи»,
спосіб згадати давні часи,
бо вони не здатні побачити, скільки навколо є можливостей!
Ми маємо нести зміни. Надихати.
Мріяти ширше за наші нікчемні мушлі з плоті та кісток.
І перенести ці мрії на кіноплівку, викарбувати в історії.
Із сьогодні зробити завтра, щоб той завтрашній холостяк,
глянувши на мерехтливий екран, зміг уперше в житті сказати:
«Еврика! Я не самотній!»
Так.
А тепер можна й у ліжко.
Де ти подівся?
Щось треба?
Ти мені подобаєшся. Відвезеш мене на зйомки.
Хочу, щоб ти був поряд.
Ти згоден?
Так.
Бував уже на знімальному майданчику?
Ні.
Побуваєш.
Це найдивовижніше місце на світі.
Я чув.
ВАВИЛОН
Лю, могла б і допомогти нам.
Гаразд, я зараз підійду.
Тато отримав чек за минулий тиждень?
Так. Навіть більший, ніж чекали. Дякую.
Дірка вже була.
Не було нічого, китайоза довбаний.
Я не хочу знижку! Я…
Ти…
Я.
Доброго ранку!
Час знімати кіно.
СТУДІЯ «КІНОСКОП»
8:00
БАТЬКИ ДЛЯ МОРАЛЬНОЇ ПІДТРИМКИ
НАЙМІТЬ МЕНЕ
-На зйомки? -Так.
Іди за мною.
Вище! Більше!
Тепер обійди й поклади в каструлю. Верещи як свинюка.
Добре, добре! Так!
Іди!
АЗБЕСТ
Більше віскі!
Та не стій там, чорт забирай! Вийди з кадру!
Арахіс! Добре допомагає від похмілля!
Ти. Ти новенька? Новенька тут?
Перший безплатно.
Один мішечок чи два? Один. Як цього разу платиш? Дякую.
Не стій стовпом!
Годі заливатися! Ми ще не знімаємо!
Поставте срані склянки!
Я просила дівчину з цицьками.
Ну, знайшли її.
А цицьки куди поділися?
Зловили передоз.
Ідіть. Просто йдіть. Підготуй її.
-Максе! -Так.
Просто знімай хлопців.
-А цицьки? -Нема.
Увага, цицьок не буде! Знімаємо хлопців.
9:00
Ці шайзен гівнюки нищать мій фільм!
Щоб через п'ять хвилин були тут!
Отто, будь ласка. Джек приїхав.
А млинці?
Ти нагріваєш сироп чи самі млинці?
-Сироп? -Підтримую!
Ото Джордж Манн,
найкращий продюсер і мій найдавніший друг.
Отам патрулює Джим Кідд.
Легенда Дикого Заходу. Відомий убивця апачів.
-Тепер живе в Брентвуді. -Лайно!
Джорджі, яка муха сьогодні вкусила фон Чізбургера?
-Актори масовки вимагають доплати. -…сучий син!
Мені насрати, хто там бунтує!
Доручи це хлопцю.
-Хлопцю? -Так, моєму другу мексиканцю.
Він крутий. Як тебе звати?
Мене? Мануель.
Так, Мануель. Мануель крутий! Доручи це йому.
Мав колись справу зі страйками?
-Так. -Чудово.
Бо вся ця наволоч доволі агресивна.
…ви кляті виродки!
Ти хто?
Вилупок, якого прислали, щоб забити нам баки!
Джентльмени, ви ж наче погодилися на роботу.
А мені здається, я погодився запхати цього ножа в дупу
першому ж козлу, якого пришлють!
Тоді ти маєш поцілувати привида, так?
Так.
Вона провела тебе шляхом долі, крізь усе життя, до твого призначення.
-Гарно ж, так? -Так.
Зіграю це в адажіо.
Заради музики та поезії.
Усе мистецтво прагне до музики.
-Мені подобається. -Так.
Бутерброд!
Що тут робить цей візок?
Сер! Можна його позичити?
Ну все, сучі діти!
Хто не працюватиме – отримає кулю в довбешку!
Ану всі по місцях! До роботи!
До роботи!
Мануель молодець!
10:00
-Ну як? -Краще.
Господи Ісусе!
-Зробіть щось з її обличчям! -Заберіть її!
Чорт. Не вмієш фарбуватися?
-Ти, як тебе звати? -Тім.
-Тебе звільнено. -Що?
Ти чув її! Геть звідси!
11:15
Мотор!
Швидше!
Швидше, вишкварки!
«Мальовничі долини перетворюються
на середньовічні піренейські пустелі.
Солдати затоплюють поля, мов фарба з пензля божевільно художника полотно.
Поки ваша покірна слуга спостерігає
за останніми досягненнями магії кіно».
І чого я напружуюся?
Глянь на цих ідіотів!
А я ж особисто знала Пруста.
ОБІД
Він мертвий.
Він був алкоголіком.
І справді.
Певно, сам напоровся.
Це хвороба.
14:55
Ваша кава, містере Тальберґ.
Наближуємо Свенсон і феєрверки. Завіса!
Ірве! Про фільм з Клейтоном…
Здається, намет на лінії вогню.
-Потім виріжуть. -Але нас може зачепити…
Джеку, ці протези нас розорять.
-Не ний. -Феєрверки надто дорогі.
-І Ґлорії Свенсон не буде. -Чому?
-Не головна роль. -На лінії.
-Дякую. -Хто?
-Ґлорія Свенсон. -Що?
Ґлорія? Це Джек Конрад. Треба твоя порада.
Ти ж знаєш молодих талантів?
Мені для фільму треба юний унікум.
Підкажеш когось?
Чому унікум? Роль вимагає гнучкості.
Як на мене, нинішнім зіркам її бракує.
Секунду.
На реквізиті мають бути сліди зносу! Ми ж це обговорювали!
Вибач, на чому… Ні, я не…
Ґлоріє, шарму в тебе море.
Але йдеться про справжню драму. Рівня Шекспіра.
Звісно, ти могла б.
В якійсь із його менш успішних п'єс ти була б королевою.
Ґлоріє, тебе понесло не туди.
Я б теж хотів разом знятися.
Ні, боюся, це неможливо. Треба юний талант.
Якби й хотіли, зірковий гонорар ми не потягнемо.
Справді?
Що ж, тоді давай я поговорю зі студією?
За них, звісно, казати не можу, але я постараюся.
От і чудово. До зв'язку.
Вона візьме мінімум.
Тож витратьте заощаджені гроші на кляті феєрверки.
Стоп!
Довбані коняки!
Щоб їх, курва!
Це остання?
-Що сталося? -Каюк усім камерам.
-А сцена Джека? -Хай хтось їде по камеру!
-То далеко! За три години буде темно! -Хай Джої їде.
У Джої з грудей стирчить прапор.
-Прапор? -Сам настромився.
Ясно. Тоді хай їде Міґель.
Ось. Кагуенґа 1312.
Дай їм візитку й скажи, що ти від Манна.
Ворушись!
Твоя сцена.
15:30
Фліртуй із ними. Танцюй. Залізь на стіл. Усе.
Тільки не дивись у камеру. По місцях!
І камера!
Музика!
Почали!
Привіт, хлопці.
Санто, розмочи мене.
Повтори.
Ця тобі, любчику.
Привіт, пупсику.
А ти куди тікаєш?
Добре, тепер танцюй.
Баугауз.
Розумієш, що я маю на увазі?
Не в наявному контексті, ні.
А тоді каже: «Аста ла віста, довбограю».
Друкуй.
А потім він каже: «Знаєш, Скарлетт, ти стерво».
Друкуй.
Стоп!
Третій, у тебе зі штанів випирає.
Просто заправ. Сховай його.
КАМЕРИ НАПРОКАТ ВІД КРУЗЕ
Я від Джорджа Манна.
Потрібна камера для Штрассберґера.
Невже? Яка саме камера?
«Белл-Гавелл», 35 міліметрів.
Модель 2708 чи 2709?
Не знаю. А різниця велика?
Так.
Донні!
-Що? -Тут питають,
чи велика різниця між моделями 2708 і 2709.
Ясно.
-У вас є обидві? -Нема.
-Усі камери розібрали. -Чорт.
Хоча через пів години одну повернуть.
Пів години?
Але це буде 2709.
Нехай. Добре.
Пів години.
-Модель 2709. -Я зачекаю. Пів години.
-Два-сім… -Добре.
…нуль-дев'ять.
ГОДИНУ ПО ТОМУ
Ти одружений?
-Дружина померла. -Мені страшенно шкода.
Продовжуємо. Зайде міс Мур.
Урятувала тебе з панелі. Побачиш – плач.
-Справжніми слізьми. Ясно тобі? -Добре, так.
Це жуйка?
Знущаєшся? Ти нормальна чи ні?
П'ять хвилин до міс Мур!
17:27
Моє!
Якою дорогою я за 20 хвилин доїду до Сімі-Валлі?
З таким рухом піде години півтори.
У нас іще є процедура оформлення з восьми частин. Я пошукаю ручку.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Почали!
І почали, міс Мур.
Руку на груди. Жахайся!
Боже мій, що тут коїться?
На стійці, дивися на міс Мур.
І сльози!
Треба гліцерин.
-Закінчився. -Що? Ми ним не користувались.
Поркі думав, то змазка.
-Змазка? -Так.
Що за… Вона не заплаче.
Це випадкова хвойда з хати Воллака!
Стоп.
Привіт, я Неллі Ларой.
Ще дубль?
Чортів довбень.
17:48
Вибач, Боже. Ти дав нам таке світло, а я все просрав.
І тепер світла не буде.
Отто, придурок, треба було вимагати 20 камер!
А то що за срань?
Камера!
-Камера! -Так.
Моя камера приїхала!
Знімаємо! Світла от-от не стане!
Дубль два! Почали!
Сльози.
Стоп!
Хочу дещо спробувати. Можеш потримати сльози дві секунди?
На другій в очах мокріє, на третій я даю світло, і хай течуть.
-Течуть на третій. -Так.
-Поїхали! -А мені є зауваження?
Та й так піде.
17:55
Ваш вихід, містере Конрад.
Почали!
Очі мокріють.
Світло. І сльози!
Стоп!
Добре. Вибач.
Це кошмар, але зможеш так само, але щоб було менше сліз?
Одна сльоза чи дві?
До роботи.
«Шкварніло, і грайнуваті білоки»…
Привіт. Ходімо.
-Камера нагорі, містере Конрад. -Отам?
Там? Так.
Слід поквапитись.
Туди? Добре.
Мій прекрасний хлопчику. Ходімо, давай, сюди.
Пам'ятай: ти нещасний і самотній чоловік. Сюди.
Вона твоя єдина, і бачиш її лише ти.
-Останні штрихи! -Я її знаю?
Ні. Вона у твоїй голові!
Ні! Без останніх штрихів!
Заберіться геть! Уб'ю на хрін! Світло зникає!
Знімаємо! Негайно!
Знімай.
Музика!
І почали.
Почали!
О боже, пожежа!
-Рятуйтесь! -Тікайте!
Не вимикай камеру! Знімай!
Єдина сльоза!
-Гармата! -Гармата!
Більше сліз!
Тепер збентежено смійся!
Тепер подивися на міс Мур.
Ти намагаєшся приховати сором.
-Стій рівно. -Що за…
Ти намагаєшся бути сильною.
Намагаєшся поховати в собі біль.
Але все одно не можеш стримати одну-єдину, останню сльозу!
-І стоп. -Стоп.
Вдалося.
Хто вона в біса така?
Хлопчина з камерою! Ти врятував мій фільм!
Я люблю тебе! Так! Ви це бачили?
Бачив метелика?
То був метелик.
Хто вам пише титри?
-Я маю спитати. -Так? Нормально вийшло?
Надзвичайно! Я просто… Як ти це робиш?
Так легко викликаєш у себе сльози?
Я просто згадую дім.
Ну що, Джекі, як оціниш свої успіхи?
Люди хочуть поцілунок – ми його їм даємо.
Але, мадам, я не можу не гадати,
невже для нас нема вищої мети?
Зйомки пройшли дуже добре.
І ми в захваті від нашої знахідки, Неллі Ларой.
Вона зараз тут? Покажете на неї?
Це вона має секс із крижаною скульптурою.
Ми її дуже любимо.
Бракує напруги.
Обріжте два кадри в кінці й три спереду.
-Мануелю. -Так?
Я чув, як Ольга Путті наспівувала угорською,
і, здається, я закохався.
Протягом тижня посилай їй щоранку 20 троянд.
-Вона не знає англійської. -Кохання теж.
Вставимо титр тут.
«На одному показі мод мене обрали "Найменш одягненою жінкою" Парижа».
І коли її наче щось питають,
хай це буде ім'я, а вона відповість:
«Без імен. Зви мене Диким Дитям».
Може, дівчата їй теж подобаються?
«Зви мене Диким Дитям!»
Вас нема в списку.
Послухайте, я Неллі Ларой.
-Усе одно. -Я знімалася в цьому фільмі.
Вочевидь, тебе вирізали. Це зміїна шкіра?
О боже! Неллі Ларой! Можна автограф?
Я колись побив гримучу змію, хоч до них
і підходити незаконно.
Тепер є закони, бо я бився й вижив.
Гаразд. Проходьте.
Красно дякую.
«Я народилася в нетрях, але великою ціною пробилась…»
«Мене обрали "Найменш одягненою жінкою" Парижа!»
«Зви мене Диким Дитям!»
Я завжди вірив у свою дочку.
Ми з нею досягнемо вершин.
Між іншим, я Роберт Рой.
А «ла» вона додала.
Для Джека Конрада настав час тріумфу.
Фільм «Кров і Золото» утвердив його як найкасовішого актора.
А тепер він грає весілля,
цього разу з угорською лисицею Ольгою Путті.
Але дехто пропустив бенкет:
дівчина з Канзасу, не витримавши смерті Валентино
в поєднанні з п'ятими заручинами Конрада,
перерізала собі вдома вени.
Яка трагедія.
А наша нова улюблениця Неллі Ларой
тим часом змушує інших мрійниць п-Рой-матися заздрістю.
«Кіноскоп» знову зводить разом шибайголову з Джерсі та Констанс Мур.
Ви знаєте, що це означає:
ще більше неймовірної хімії Констанс і Неллі.
Ця сучка краде сцену просто в мене з-під носа!
Вона міняє позиції. І натирає льодом соски, щоб стирчали.
Пішла ти. Не натираю я їх. Вони такі від природи.
Ти бісишся, бо самій нічим хвалитися.
А ще вона лишила оце в моїй кімнаті.
Я навіть не знаю, що то таке.
Може, ще дубль? Вона все це явно не зі зла.
-Почнемо з нуля. -Мені треба випити. Хвойда!
На початкові місця.
-Ти в мене ще поплачеш! -Гаразд, ще один дубль!
Почали!
Стоп! Вона знову поміняла позицію!
-Роби великий план. -Ні! Дзуськи.
-Потім вас склеїмо. -Зірка я! Великий план мій!
Це мої гроші. Чеки виписує моя компанія. І вирішую я!
Гаразд. Констанс великим планом.
Констанс великим планом!
Алло, докторе Любін.
Думаю, я все-таки зроблю ту операцію.
Сьогодні.
О боже.
Скільки це гоїтиметься?
ЗЙОМКИ СТРІЧКИ КОНСТАНС МУР ЗУПИНЕНО!
Графік зірвано. Мур має відшкодувати витрати.
КОМПАНІЯ КОННІ МУР ПРИПИНЯЄ ДІЯЛЬНІСТЬ
Зйомки нового фільму з Ларой
Як щодо мого великого плану тепер?
«Нехай проста і груба,
та є в ній щось таке, що говорить до нас мовою,
такою ж первісною й бурхливою, як саме життя».
Ви її чули. Неллі великим планом.
«Ще не бачила я такої коловерті поганого смаку й чистої магії.
Ваша покірна слуга цьому свідок.
Вона щойно вбила нашу бабусю,
і ми їй за це дякуємо!»
Неллі Ларой – Дике Дитя. Авторка – Елінор Сент-Джон
Скільки?
Джеку!
Я Біллі. Пам'ятаєш?
Так. Привіт.
Заходь на майданчик «Ворнерів». Давно тебе не було.
Так.
Звуковий фільм Джолсона вдався на славу.
Звуковий фільм?
Так.
Як «Дон Жуан»?
Ні. Зі співами.
З розмовами. Наче ти там.
Не як у короткометражних.
-Справді? -Так. Це щось неймовірне.
Того тижня був контрольний перегляд. Усі просто шаленіли.
Думаєш, це те, що треба людям? Звук у фільмах?
Так, чому ні?
Ось що ми шукали!
Звук – ось нова форма. Звук!
Люба, я не…
Я не знаю, чому ти зла. Я не розумію угорської.
Чув, у «Ворнерів» вийшов провал.
Що вона каже?
Підсадив учити угорську. Має хист.
-Щось про те, що її… -Збої бувають.
-…«дерла ціла тачка мавп». -Свята Луїзо!
Ольго.
Це означає, що моя машина дощу тобі не сподобалася?
Сумувала за дощем у Будапешті. От і зробив таке в саду.
Уже десять років так.
Мануелю. Брати Райт будували літак стільки ж.
-…кінський член і твій зад. -Ну?
-Це не те саме. -Не те? Ага! Чому це?
-Прогрес іде стрибками. -Алло?
-І ривками. -Тальберґ.
Люди ходять у кіно не слухати шум.
-Ірв? -Джеку.
Я з приводу фільму Ел Джолсона.
Звози Мануеля в Нью-Йорк на прем'єру у «Ворнерів». І хай доповість.
Джолсона? Що? І хто там кричить?
Та це Ольга.
Не стій на шляху прогресу, Ірве. Звук – це майбутнє.
-Срака! -Мануель їде в Нью-Йорк.
-Джеку! Лягай! -Люба.
Це через Ґрету? Ти ж знаєш, ми просто друзі.
-Лягай! Джеку! -Дуже довгий час…
Що це в біса було? Алло!
Джеку.
КОНРАД І ПУТТІ РОЗЛУЧАЮТЬСЯ
Нью-Йорк
-Джек? -Неллі!
-Квиток на фільм отримав. -Неллі, я тебе люблю!
Знаю. Потім розкажу враження.
Неллі!
Так, Джеку.
Так, добре. Бувай.
Прошу, Неллі!
Неллі, будь ласка, автограф!
Неллі!
Менні!
-Будь ласка! -Неллі!
-Давай. -Машина! Моя машина там!
Покажи цицьки, сучко!
-Тут! -Стоп!
-Довбана хвойда! -Я люблю тебе.
Ні! Назад, тварюки! Назад!
Я люблю тебе!
Тоні, газу!
Як життя?
-Добре. -Диви який!
-Ого. -Ти мене пам'ятаєш.
Звісно, пам'ятаю. Хіба могла я забути?
-І тепер ти зірка. -Завжди була, пам'ятаєш?
Точно.
А що ти тут робиш? Приїхала на фільм чи…
Ні, я на кілька днів тікала з міста.
Один тип почав заливати, що я програла йому в крепс.
Воллак розібрався. Але тепер думає, що я залежна, а це не так.
Я граю тільки коли зла, п'яна чи на куражі.
А ти як?
Мене прислав Джек Конрад.
-Джек Конрад? -Так, я з ним працюю.
Я б на ньому поскакала. О так.
Навіщо Конрад тебе сюди прислав? Боже.
Я втекла звідси за першої нагоди.
Забрала тільки батька. Власне, він тепер мій менеджер.
-Справді? -Так. І він просто жахливий.
-Не вміє рахувати, писати. -Чому ж ти не наймеш іншого?
Це ж мій батько. Куди він іще піде?
Чорт, приїхали. Тоні.
Можна лишити тобі на зберігання? Дякую.
Я туди й назад.
А взагалі, хочеш зі мною?
Так.
САНАТОРІЙ «ТЕКЕРІ»
-Я можу вам допомогти? -Так. Неллі Ларой.
Привіт.
Тут наче непогано.
Симпатично.
Це Менні.
Теж працює в кіноіндустрії.
Ну все.
Дякую.
Тільки час згаяли.
Ходімо.
Ненавиджу, коли на морозиво кладуть ті кляті топінги.
Це зайве. Вони все тільки псують. Розумієш?
Ненавиджу це.
Усе своє життя я всіх навколо тільки розчаровувала.
Учителі казали, що я незграба. Хлопці теж.
А кожен кастинг-директор у місті казав,
що я чи надто низька, чи надто гладка.
Частіше, що надто гладка.
Мама теж було набирала вагу.
Зараз по ній не скажеш, але повір.
Вони мене чмирили й гнобили, Менні,
бо я вибішую їх до чортиків.
І я люблю їх бісити.
Щоб розуміли: я тут на своїх умовах, а не на їхніх.
А коли все закінчувалося, я йшла на цілу ніч танцювати.
Усі вони ще дізнаються,
що є одна річ, яку вони не здатні контролювати.
А ти любиш морозиво?
Звісно.
Моя сім'я в Лос-Анджелесі.
Справді?
А я думала, у Мексиці.
Ми переїхали, коли мені було 12.
Вони недалеко.
Я міг би взяти машину й за півгодини доїхати.
І хоча б просто привітатися.
Але не робиш цього.
Так.
Самому легше.
Я завжди була сама.
Тоні, відвези Менні куди йому треба.
-Ні, усе гаразд. -Ні, я наполягаю.
Побачимося в Лос-Анджелесі.
СЬОГОДНІ СВІТОВА ПРЕМ'ЄРА
Джек? Це Менні. Скоро все зміниться.
«СПІВАК ДЖАЗУ»
ТИША, БУДЬ ЛАСКА
Нелл, ну що?
Я готова.
-Спробуємо дубль? -Так.
Ми почнемо знімати, і як дам знак, зайдеш.
На першій мітці – «Привіт, коледж», далі йдеш до телефона й кажеш решту.
-Ніби просто. -Так і буде.
Ллойде, по голосу є вказівки?
-Ні, у нас порядок, Рут. -Чудово.
-Марку, як її макіяж? -Марку.
-А кондиціонера немає? -Надто шумний.
Ясно.
Будь природна. Усе вийде.
Увага, усі по місцях!
Стоп, що це таке?
Гаррі, що це за взуття?
Агов, люди, гумова підошва!
Увага, ще раз усім нагадую!
Відтепер тільки гумова підошва!
Добре.
І камера! І звук!
«Це Джоанн з Ґраймс-Голл, 31. Просто…»
Чорт! «Ґрейс-Голл, 31». Ґрейс-Голл.
«Це Джоанн з Ґрейс-Голл, 31. Просто перевіряю телефон».
«Перевіряю телефон. А хто це?»
-Сцена 17, дубль перший. -Маркер.
Давай. Ти все знаєш.
І почали!
Привіт, коледж!
Чорт забирай! Стоп!
-Що сталося? -Клапани полетіли.
Дайте хвилинку.
Добре, поквапся.
-Секунду. -Господи, як же там душно.
Усі ще на місцях?
Добре.
-У нас усе. Міс Ларой. -Так.
Ви дуже допоможете, якщо скажете репліку трішечки тихіше.
-Добре. -Ну все, усі по місцях!
І камера!
І звук!
Зачини!
Не бачиш, червоне горить?
Сцена 17, дубль два.
Маркер.
Почали.
Стоп. Мимо мітки, Нелл.
Так, я…
Я відчула себе якогось легше в ногах. Думаю, я маю пройти трохи далі.
Так, але мікрофон…
-Добре. Ллойде! -Так.
Можна перемістити мікрофон трохи далі в кімнату?
Нащо?
Неллі відчула себе легше в ногах.
Думаю, мені краще пройти трохи далі.
Ясно. Так, без проблем, якщо зачекаєте пів години.
-Пів години? -Мало просто посунути мікрофон.
Треба наново кидати проводи.
Перебивати крокви, шукати нове положення.
-Потім знов перевірити все приміщення. -Ясно. Нелл, може, просто…
Можеш… Просто спробуй так, добре?
Ти впораєшся.
І камера! І звук!
-Сцена 17, дубль три. -Маркер.
Почали.
-Привіт, коледж. -Стоп. Поганий звук.
Ллойде, ти даси нам зняти хоч один дубль?
Нащо вам зіпсований дубль?
Ти сказав мені говорити тихо.
Тихо, а не невиразно. Не белькотіти.
Це казна-що.
Ще працюємо? Тут нічим дихати!
Працюємо. Камера, звук!
-Сцена 17, дубль чотири. -Маркер.
Почали.
Привіт, коледж!
-Сучий син! -Хто зайшов?
Так, усі очі на мене!
Хай ще хтось проігнорує червоне…
Ви надто міняєте висоту голосу.
-Ти можеш… -Ллойде, відвали.
Я роблю те, що мені каже режисер, а не сраний звуковик!
Та хто в біса…
Містере Воллак, добре, що зайшли. Прошу.
Спробуй монотонніше.
Добре.
-Камера! Звук! -Так, добре.
-Сцена 17, дубль п'ять. -Маркер.
Почали.
Привіт, коледж.
-Вітаю, це Джоанн з Ґрей… -Стоп!
Довбана срань! Паскудний ти… Якого хріна?
А тепер що сталося?
-Я чую високочастотний шум. -Так, її голос.
Ви чуєте?
Чуєте? Пищання.
Ніхто не носить годинник?
-Ні. -Ні.
Я більше не можу там сидіти.
Це клята пічка!
Я розумію. Але зараз тут усім важко.
Тихо! Звідки йде цей звук?
-Це затягується. -Вибачте.
Обіцяю, ми все владнаємо.
«Вітаю, це Джоанн з Ґраймс-Голл, 31».
Чорт! Ґрейс-Голл. «Просто перевіряю… А хто це?»
Гей. Графе.
-Червоненьку. -Так.
«Світлий» Граф. Я Світлий Граф.
-Наступного разу не забудь. -Мені зараз не до цього.
Знайшов! Це стрижень у щиколотці Рут.
Тобі робили операцію?
Постарайся не ворушити правою ногою.
І камера, звук!
-Сцена 17, дубль шість. -Маркер.
Почали.
Привіт, коледж.
Хто чхнув?
Яка потвора чхнула?
Жидівська ти пика, єврейський викидень! Я тебе бачу.
Дуже добре бачу, Шейлок ти членоносий.
Витри ще раз носа!
Витри свого горбатого носяру, юдейська наволоч!
Ще хтось із присутніх бажає чхнути?
Хтось іще тут хоче пересрати цю довбану сцену?
Камера! Звук!
-Сцена 17, дубль сім. -Маркер.
Почали.
-Привіт, коледже. -Нелл, мітка!
-Замахали! -Чорт. Ллойде.
-Це кляте пекло! -Пересуньте мікрофон.
Або навчи її ставати на мітку.
Але чому це так важко?
А й справді! Не знав, що ми знімаємо «Бен-Гура»!
Я пересуну. Прямо зараз. У мене весь рік вільний.
Можна й на Новий рік познімати.
Куди б ці ніжки не захотіли піти,
-мікрофон буде там! -Заспокойся!
Не чіпай мене! Ну давай! Тільки спробуй!
-Звали геть! -Усе добре.
Ні хріна не професійно!
Добре. Ллойде, готовий продовжити?
У мене є крейда. Намалювати більшу мітку?
-Ще один дубль. -Не проблема.
-Онде ж вона. -Я тебе приб'ю!
Так! Давай!
Може, будемо знімати? Я тут інфаркт схоплю.
Повернись у будку, Білле!
-Я просто не вірю. -Ану тихо всі! Постуляли пельки!
-Так фільми не робляться. -Постуляли пельки!
Замовкніть! Стуліть пельки!
Заваліть ротяки!
Якщо хтось знову спаскудить сцену, я вмию вас гівном!
Клянуся, я насеру вам прямо в рот!
Тобі це зрозуміло, Ллойде? Достатньо хороший звук?
А тепер ще один дубль!
Камера! І, щоб йому всратися, звук!
-Сцена 17, дубль вісім. -Маркер.
Почали.
Привіт, коледж.
Алло?
Вітаю, це Джоанн із Ґрейс-Голл 31.
Просто перевіряю телефон.
А хто це?
Та невже? Декан! Як ся маєте?
У вас дуже гарний кампус.
А які у вас тут є заняття для дівчини?
Авжеж, навчання. Але невже немає ніяких вечірок?
Тільки ввечері, так?
Ну що ж, це я переживу.
Я з Гранвілла, Огайо, тож тиші не боюся.
Дякую, декане. Побачимося.
Який приязний. Цікаво, він одружений?
Знято!
Так, нарешті!
-Добре, перевірте плівку! -Біллі, перевір!
Біллі!
Білл!
Біллі, агов.
Білл… Несіть цвяходер. Швидше.
Білл!
О боже.
Мертвий.
УРА ЗВУКУ
Мануелю!
Це Естель.
Вона з Бродвея. Справжня актриса.
Учора заручилися.
Пояснювала мені, що кіно – це нижче мистецтво.
-Дуже приємно. Напої? -Дві текіли.
Води, любий.
Ола, Джекі!
Ола, Кармеліто.
Гадки не маю, хто вона.
Знаєш, люба, кіно, як не мене, може бути не менш глибоким.
А із синхронізований звуком, який, власне,
цілком може стати проривом, як перспектива в живописі,
думаю, ми в Голлівуді все ж мітимо у вище мистецтво.
-Це… -Гуляємо, іскристі перці!
Хай йому чорт!
Джек Конрад?
У житті ти ще принадніший для траху.
Дякую. А це Естель.
-Його наречена. -Наречена?
Гей, про трах я не всерйоз.
Після зйомок я обіграла в крепс футболістів,
тож тепер до ранку вони мої раби.
-Познайомся, мій батько. -Добре.
І мій менеджер. Мріяв про зустріч.
Радий знайомству.
Маю для тебе ділову пропозицію.
Вечеря, присвячена Неллі.
Я назву її «Гриль Дикого Дитяти».
Подаватиму сандвічі у вигляді її обличчя.
Це не погроза, а факт. Будеш халтурити –
головою зуби тобі виб'ю. А там собі як знаєш.
Ти нас ганьбиш. Грай краще.
Джо, ти це чув? Послухай цього психа.
-Ти щось зробиш? -Не чіпай Джо.
Сам щось зроби. Чув про Александра Скрябіна?
Всрався мені твій Александр Скрябін.
Був такий російський піаніст.
Зламав руки, щоб пальці краще лягали на клавіші.
Тож я подумав, що як довбану тобі по твоїй ротяці,
то, може, ти заграєш краще.
-Хоч якась надія. -Ти хворий, Сідні.
Елінор учить мене гарно балакати. Ой, шо буде.
Не «шо», а «що».
-Що. -І вдягай більше одягу.
Одяг завжди заважає. Вона вдягається просто, бо сама проста.
Краще послухайте, як я побив гримучу змію.
То було в Долині Смерті. У квітні.
Джеку. З Джорджем біда.
Джорджі.
Хто цього разу?
Клер.
Клер. Та Клер лесбійка. То нерівний бій для будь-кого.
Ну ж бо, вилазь звідти.
-Ходімо вип'ємо. -Добре, припиняю.
Я застряг.
-Що? -Я застряг.
Витягни мене звідси!
Леді та джентльмени, просимо вашої уваги!
Для сьогоднішнього виступу
міс Леді Фей Чжу зараз обере партнера.
Привіт.
Я батько Неллі Ларой.
Як тебе звати?
Бомбочка!
Ти шикарний.
Подзвони в мій офіс, нам знадобиться більше музикантів.
А в тебе талант.
-Містере Тальберґ, для мене честь… -Я піду блювати.
ІРВІНҐ ТАЛЬБЕРҐ – ВІЦЕ-ПРЕЗИДЕНТ МЕТРО ҐОЛДВІН МАЄР
Мій друг з «Кіноскопа» каже, фільм – катастрофа.
-З Ларой? -Так.
Бюджет перевищили вдвічі, бо вона губила мітку,
а її голос – як у свині на забої.
Схоже, усе настільки жахливо, що Воллак уже думає її здихатися.
Я не здивований. Таланту в неї й не було.
Та звісно. Нуль.
Замурзана хвойда без таланту й з бридким голосом.
-А бачив її батька? -О боже.
Ще більше посміховисько, ніж вона. Тупий придурок.
Прощавайте!
І не повертайтесь!
Я тобі кажу, скоро їм усім каюк.
Усім цим жабам.
Не будь як маленька.
І саме тоді я схопив змію за голову.
-Велика людина! Ось де ти! -Що?
Що він розповідає? Що він казав?
-Історію про змію. -Змію.
Давай, друже. Ти зможеш.
Тату, є ідея.
А чом би тобі не побити змію, справжню, прямо зараз?
-Давай. -Добре, без проблем.
-Гайда бити змію. -Клас!
Ану слухайте всі, ви, чолов'яги з великими прутнями!
Хто хоче побачити, як мій батько поб'є довбану змію?
Так!
Гайда бити змію!
-Так. -Гайда бити змію!
Так, Чаплін уже точно здувся.
Але Ґері Купер… Ґері Купер – то просто машина!
А ще він сцикло. Великий хрін, та без яєць.
Прикро.
А які там прутні на Бродвеї? Хочеш?
-Ні, дякую. -Усе не так погано, друже.
Стоп!
-Кицю, ходімо. -Прошу, не треба…
Будь тут.
Швидше!
Це ж не тут ми… Де ми?
Куди він пішов?
Нічого собі!
З дороги!
Ні! Тримайтесь… Тримайтесь позаду.
Позаду!
Я поб'ю цю змію.
Дивися, він битиметься зі змією. Шикарно ж?
Поїхали.
Ота змія і цей чоловік.
Спостерігайте.
Отже, спочатку
потрібно стати в позу мангуста.
Я не… Я тільки…
Я міг би повторювати це знову й знову.
Якби я міг захистити… Так. Бій.
Якби я міг…
Сучий син!
Хто її поб'є?
-Ні, я пас. -Я боюся.
-У мене тренування. -Алергія.
Чорти б вас забрали, боягузи!
Довбані гівноїди, наволоч, сцикливі дівчиська!
Ніч закінчується. І на десяту в мене зйомки.
Я просто хочу побачити
бій зі сраною змією!
Неллі, кицю…
Попатякай мені тут, піхва двометрова!
Я сама піду!
-Ні! -Так!
Я й то більший мужик, ніж ви.
-Я не сцикло! -Неллі…
Бачите? Ви це бачите?
Що тут складного?
Обісрані ви…
Неллі!
Не відпускає!
Неллі!
Відпусти її. Пусти. Я тримаю!
Допоможи!
Джеку!
Джеку, зроби щось!
Точно.
І знову кличе доля, друзі! Знову!
Джекі!
Допоможіть!
Срань.
Ласкаво просимо в дивовижний світ звуку!
-Я теж це маю робити? -Тобто? Буде чудово!
-Стояти й співати? -Саме так.
-Під дощем. -Так.
А це Ноїв ковчег?
Гадаю, так.
Бо сильна злива?
По правді, я не знаю, чому Ковчег.
Джорджі.
-Облиш. Що? Це ж… -Ні.
-Тут Норма. І Бастер Кітон. -Джордже, ні.
Пісня – хіт.
-Ти ж любиш співати. Давай. -Я тебе ненавиджу.
-Не дай Ользі мене застрелити. -Добре.
Стоп!
Музиканти, можете відпочити. Я поспілкуюся з акторами.
Ви надто механічно хитаєте головами.
Уявіть, що для вас це особисте. Добре?
Перебір, Мері. Занадто особисто.
Давайте тільки плечима. Потренуємось.
Угору. Решта тіла не рухається.
Угору.
Дуже добре, Мері. Угору.
-Мені подобається. Плечі окремо. -Що думаєш?
Угору.
Питаєш, що я думаю?
-Добре. -Так.
Уже набагато краще.
Камери спрямовані не в той бік.
Веселка! Великі руки!
-Ось що я думаю. -Ще раз.
Усі готові? Музиканти готові? Мотор!
Угору.
Боб. Краще.
Добре. Добре, Кендес. Дуже добре.
Так, щось вимальовується. Набагато краще. Запам'ятовуйте.
Стоп!
Гарна ідея.
СІД ПАЛМЕР ПІДПИСУЄ КОНТРАКТ З «КІНОСКОПОМ»
Мануель Торрес.
Як ся маєш?
Добре, сер. А ви?
Ви до містера Тальберґа?
Фільми про Сіда Палмера – це ж твоя ідея?
То радше наш із Сідні спільний проєкт.
А не хочеш перейти з «МҐМ» до нас, у «Кіноскоп», керівником?
Що?
Треба іспаномовні фільми. Ми шукаємо нові напрямки.
-Нині часи змін, Менні. -Це честь, але…
І треба щось робити з Неллі Ларой.
Так.
Ти ж її знаєш?
Джерсійські штучки вийшли з моди.
Для нинішньої публіки вона надто аморальна.
Тиняється по казино Джима Маккея наче одуріла.
У неї ігрові борги по всьому місту.
І голос у неї як у віслюка.
Ну…
Хай там як…
ти подумай.
Джентльмени, план такий.
Будемо робити з Неллі Ларой леді.
Змінимо її ролі. Виправимо їй голос.
Більше жодних наркотиків та ігор.
Елінор Сент-Джон напише про її дивовижну трансформацію.
З правильною підтримкою та допомогою Елінор
ми перетворимо міс Ларой на актрису найвищого класу.
Як дівчата з «МҐМ».
Далі Сідні Палмер.
Нині білим кіно без негра нецікаве.
Музика й голоси негрів.
Тому за будь-які гроші тягнемо Сідні до нас.
Я на хвилинку. Хвилинку.
Сідні Палмер, так? Сідні Палмер.
А я хотів вас познайомити.
Міс Ларой, це містер Торрес.
Містере Торрес, міс Ларой.
Містер Торрес працюватиме з нами в «Кіноскопі».
Містере Торрес, хочу сказати, я готова змінюватися.
І зроблю все, що потрібно.
Звіть мене Менні.
Стоп!
Прекрасно. Беліссімо.
Наступного разу спробуй м'якіше.
«Але чому, мій любий П'єре? Чому?»
Волте! Волте, гей!
Пересунь мікрофон на 45 градусів. Той, що біля неї.
Аміго, ні. Агов, аміго!
Не «Мануель». «Менні». Менні Торрес.
-Не Мануель. -Вас до телефона!
Так.
Менні Торрес.
-Мануелю, швидко йдеш угору. -Джеку? Вибач.
Я збирався подзвонити.
Облиш. Я за тебе радий.
-Ти заслужив. -Дивився мою пробу, Менні?
Покажи тим свиням, як це робиться.
Ну все!
Знімаймо! Поїхали! Дубль два!
«П'єре, хто цей пацик, з яким ти говориш?»
-«Хто цей панич»… -Панич.
-Панич. Чорт. -Панич.
Ласкаво прошу у ваш новий дім.
А це ваше авто.
Подарунок містера Воллака.
Закінчують о 17:30, тож є час для рауту.
І міс Ларой запрошують до Герста. Питання тільки з Фей Чжу.
НЕЛЛІ ТА ФЕЙ – ПОДРУЖКИ?
У Герста це їй у плюс не піде.
«Кетрін, мені байдуже, якщо нас знайдуть.
У мене можуть забрати звання, але не мої почуття».
Останні проби: Конрад Найджел – багатий тон.
Вільям Гейнс – чітка вимова.
Ти руйнуєш Неллі кар'єру,
а ми з усіх сил намагаємося її врятувати.
З'явилася нова тенденція.
Люди почали перейматися мораллю.
«Я втрачав. Я знаю біль. Але ти наповнюєш мене життям».
Спробуй сильніше акцентувати «ти».
«Ти наповнюєш мене життям».
Просто пропоную.
Маріон Дейвіс трохи затинається. Може, на другі плани її?
Отаке тепер уже неприйнятне.
-«Ти наповнюєш мене життям». -Спробуй повільніше.
Рамон Новарро вміє грати на гітарі, але має акцент.
Я веду до того, що «Кіноскоп» більше не може з тобою працювати.
Твоя репутація все погіршує, і титри нам уже не потрібні.
Це все.
Мені шкода.
У Джека Конрада хороший голос, і він – наш найкращий актив.
І також найдорожчий.
Так.
«Ти наповнюєш мене життям.
Я тебе кохаю».
Я б тут порадила тобі…
-Алло? -Джеку, це Ірв.
Такі новини добре не повідомиш.
Уранці знайшли Джорджа вдома.
Схоже, його відшила його дівчина.
Застрелився.
Джеку.
Дякую.
Отже, я порадила б тут підкреслити підтекст замість…
Любий?
Усе гаразд?
Він перший побачив у мені талант.
Урятував мені життя.
Хто?
Це не нижче мистецтво.
Затям це.
Моя робота важлива для мільйонів людей.
Мої батьки не мали ні грошей, ні освіти для походів у театр.
тому вони ходили на водевілі, а потім у кінотеатри.
І знаєш що? Там теж є краса.
Те, що відбувається на екрані, має значення.
Може, не для вас у тій вежі зі слонової кістки.
Але для справжніх, простих людей це неабищо.
Джеку, я гадки не маю, про що ти.
Авжеж не маєш.
Авжеж не маєш!
Сто тисяч людей бачать тебе на Бродвеї
і називають це тріумфом століття!
Але тут це пшик!
Просто сраний пшик!
Тому прошу тебе, люба, прибережи поради про підтекст
для своїх любителів Юджина О'Нілла й Генріка Ібсена, тих снобів,
на яких не насрати лише купці багатих старих вішалок,
а я робитиму своє, і без твоєї допомоги!
Кетрін, мені байдуже, якщо нас знайдуть.
У мене можуть забрати звання, але не мої почуття.
Я втрачав. Я знаю біль.
Але ти наповнюєш мене життям.
Я тебе кохаю.
-Думаєш, нормально? -Та чудово.
Вищий клас, Джеку.
Думаєш, нормально?
Шкода, Джордж не побачить.
Так.
Містере Конрад, ви спізнитеся на поїзд.
Боже!
Чорт.
Я їду рятувати свій шлюб. Побачимося через місяць, чортяки.
Хай щастить.
Місяць по тому
Добре, не забувай.
Мануель підняв багато зв'язків, щоб тебе запросили.
Ті люди ведуть суворий відбір.
Покажи їм, що ти вишукана леді,
і будеш знову на вершині.
Отже, про що ми говорили?
«Що», а не «шо».
«Щоб», а не «шоб».
А в разі чого говорити французькою.
Бездоганно!
І не напивайся й багато не їж.
Біллі! Маріон!
-Елінор! -Вітаю.
Дозвольте представити вам міс Неллі Ларой.
-Як поживаєте? -«Аншанте».
Добрий вечір, міс Ларой.
Нелл, познайомся ще з Мілдредом Єйтсом.
Сер Делмер Ланні.
Та Джонатан і Гаррієт Ротшильди.
Дуже приємно.
Джеральде, чув про новий фільм Елліс Інґел?
Просто жахлива.
Так, я вже обговорював її з Л. Б.
Запевняю, такого більше не буде.
«Пате де кампан», оздоблене «крумтом» і кулькою «такаґей».
Чув, у Нью-Йорку ставлять Стріндберґа. Вам подобається «Фрекен Юлія»?
Так, чарівна й дуже талановита дівчина.
-Сідні. -Менні.
Ну що ж.
Біллі, твій новий килим справді від Кліко?
Придбав тієї весни. Єдиний такий.
Містере Палмер.
Познайомитися з вами – честь.
Ми з Тедді бачили «Блюз у котеджі».
Він геніальний!
Дякую.
А ви граєте в бридж, міс Лерой?
Хліб розмовляє англійською з собака молода.
То ви родом з Мексики?
З Іспанії. Мадрид.
З Іспанії. Мадрид. Це ж треба.
А як ви стали музикантом?
Здебільшого самостійно навчився.
Неймовірно. Вас хтось надихав?
Скрябін.
Ще подобається Рахманінов.
А що, на вашу думку, Джордж Еліот пише краще: прозу чи поезію?
Думаю, у нього прекрасне і те і те.
Даруйте, але я маю ненадовго відлучитися в дамську кімнату.
Скоро повернуся. Па-па!
…тут є все, що треба. Є ресторани та…
Хоч місто тепер без азартних ігор. Бували в «Кал-Неві»?
Маккей має кілька казино, але тип страшний, тож…
-Я відійду. -Звісно.
Джеку! Думав, ти не встигнеш. Як Європа?
-Надихає! -І поздоровляю з новим фільмом.
-Прем'єра ж сьогодні? -Так.
Ти знав, що Мікеланджело намалював всю Сікстинську капелу в себе на спині?
Менні! Як там наша дівчинка?
-Чудово. Прекрасно. -Добре.
Менні, я хочу додому.
-І не думай. -Я не можу.
-Ти повернешся. -Мене трясе.
Ми з Елінор довго цього добивалися.
-Менні, я там помираю. -Добре.
То зграя… Вони жахливі.
Мілдред носить кролика на плечах, і, можливо, ще живого.
Щипають за дупу!
-Це твій порятунок. -Мене цькують!
-Сподобаєшся їм… -Ні!
…буде режисер, публіка…
-А Рут? Я хочу Рут. -Рут втратила хватку!
Послухай, я тут заради тебе. Ти і я.
Ти можеш знову бути зіркою. Знову. Ти і я.
У тебе чудовий вигляд.
-Я посміховисько. -Як тебе звати?
-Неллі Ларой. -Чудово. Ще раз.
-Неллі Ларой. -Французькою.
-Воно вже французькою! -Добре, ходімо.
«Рой» – це «король», забув?
Ти прекрасна.
Джеку. Радий вас бачити.
Я вас теж. Ваше здоров'я.
Ви як, тримаєтеся?
Ну, мені його бракує.
Бракує?
Джорджа.
А ви про що питали?
Джеку. Як Європа?
Чудово! Але вдома краще.
Оце по-нашому.
Будь сильний.
-Де ти була? -Усе гаразд.
А що ви думаєте про нову хвилю фільмів для чорних?
Я просто захоплююся студіями, які набирають негрів, а ви?
А він каже: «Нащо їм електрик?»
Знаєте якісь анекдоти, Неллі?
Так, я…
Нелл більше любить їх слухати, ніж розповідати.
-Розкажіть анекдот. -Я знаю.
Ми з Гарольдом були у Франції…
Привіт, як ти?
І ти туди ж?
Схоже, фільм не дуже успішний.
Ну й нехай.
Упевнений, у тебе ще буде шанс.
А чого його може не бути?
Ні, просто… Я лише…
Чи не буде хтось такий ласкавий пояснити мені, що в біса коїться?
Він з'являється з мімом.
Я кажу: «Гарольде, та мій крок-месьє дорожчий за цього міма!»
-Нелл, ви маєте знати якісь анекдоти. -Ну, я…
Я не дуже добре їх розповідаю.
Та ну. Хіба це не суть вашої роботи?
У ці непевні часи фільми, як ваші, – наче ніжні, але міцні паростки оливи.
-Ну все. Мені пора. -Ні, прошу, ви маєте нам зіграти.
Неллі, ми підтримаємо ваш фільм.
-Порозважайте нас. -Знаєте, я щойно один згадала.
Дві риби в медовий місяць…
Хоча один я знаю.
Срали якось у лісі ведмідь із кроликом.
Ведмідь каже кролику:
«Гей, а в тебе лайно не прилипає до хутра?»
Кролик саме закінчує срати й каже: «Ні, ніколи. А що?»
Тоді ведмідь каже: «Бомбезно!»
А тоді хапає кролика за вуха і…
Повірити не можу, що ти…
Чому ні?
Чому? Не чула, що вони про мене говорять?
Що я дегенеративна тварина.
«Ой, Неллі!» Глянь на них.
«Хтозна, на що вона здатна? Вона ж із Джерсі».
Ось на що здатна дегенеративна тварина з Джерсі.
Ось як поводиться дегенеративна тварина з Джерсі.
Тому знаєте що?
Можете й далі собі натягувати двоюрідних сестер,
фільтрувати списки гостей,
поїти малолітніх коханок довбаним божоле,
хворі виродки!
Це я тварина? Що це за лайно?
Що це таке?
Але хвора тут я! Довбонута тут я, авжеж!
Мене від усіх вас верне!
Ви нічим не кращі!
Нічим! Ви не кращі за мене!
Мені все це не треба.
Знаєте що? Я зараз поїду додому й наб'ю піхву кокаїном,
а ви можете запхати свої келихи з шампанським
прямо собі в ті надушені трояндами, цукрові,
білосніжні сраки!
Мій килим!
Ти обблювала мій килим!
Будь ласка, поки не пізно.
Тобі не можна тут залишатися. Тебе знайдуть.
Знайдуть нас.
Кетрін, мені байдуже, якщо нас знайдуть.
У мене можуть забрати звання, але не мої почуття.
Я втрачав. Я знаю біль.
Але ти наповнюєш мене життям.
Кетрін…
Я тебе кохаю.
Кохаю, кохаю, кохаю.
-«Кохаю, кохаю». -«Кохаю!»
Джек Конрад.
Чого ти очікуєш від майбутнього?
Мої останні два фільми провалилися, але я зробив висновки.
Я сприймав деякі речі як належне, і, можливо, дарма.
Ну, ти й досі найбільша зірка «МҐМ».
І досі отримуєш найбільший гонорар.
І я хочу його заслужити.
Я ще вивчаю цю нову мову.
А правда, що ти кинув пити?
Так. Це стало проблемою.
І ігнорувати її я більше не можу.
Нині багато талановитих акторів приходить з театру.
Не думав попрацювати на сцені, набратися досвіду?
Елінор, я опановуватиму звукове кіно через кіно.
Сумуєш за німим?
Ні.
Не можна ставати на шляху прогресу.
Гаразд. Дякую, Джеку.
Ти все такий же, як і 20 років тому.
Не змінився. Нітрохи.
Дякую, Елінор. Ти також.
Для вас усе готово, містере Палмер.
Вона ж не пересере нам усе знову?
Гарантую, ви будете в захваті.
-Вона готова? -Гляну.
Швидше.
-Гроші нормальні? Як справжні. -Так. А зброя?
Ми ще не вирішили проблему зі стрільбою.
Лайно! Він досі так звучить?
10:00
Це Джек, покличте Ірвінґа.
Джек Конрад.
О першій. Гаразд. Я передзвоню. Дякую.
Ось ти де.
-У нас величезна проблема. -Яка?
-Оркестр здається змішаним. -Тобто?
Інші учасники темніші за Сіда.
І що?
-Менні, даси мені репліку? -Ні! Повернися на місце!
Поряд з іншими Сідні здається білим.
-Він чорний. -На Півдні джаз-бенд
вважатимуть расово змішаним. Прокат там накриється.
-І ми втратимо половину каси. -Ні. Неллі має витягти цей фільм.
Якщо так, то його можна й не закінчувати.
Воллак просто перекриє кисень.
І що ти пропонуєш?
13:00
Справді? Тоді передзвоню о четвертій. Дякую.
15:58
-Сідні? -Так.
ПАЛЕНИЙ КОРОК КОСМЕТИКА «СТЕЙНС»
Нащо?
Через освітлення. Щоб ти не вирізнявся серед інших.
Через освітлення.
Так.
Я розумію.
Але поглянь навколо.
На своїх колег. Якщо не знімемо ці кадри,
студія просто згорне зйомки,
і їм не заплатять.
Ти тепер актор, Сідні.
А актори змінюють зовнішність для ролі.
Це нормально.
Винний будеш ти, Сідні.
Це можливість для цих хлопців заробити, і ти ризикуєш нею через якийсь грим.
Дякую.
Домовився?
16:00
Пішов додому? Ясно, тоді ось що я зроблю.
Зараз приїду й подивлюся.
Ні, саме так я й зроблю. Дякую.
Вибачте, вам зараз сюди не можна.
-Я можу передати йому… -Дякую.
«Джек Конрад – учорашній день?» Стаття Елінор Сент-Джон
Стоп!
Із Сідом закінчили.
Містере Торрес. Ми не можемо знайти міс Ларой.
Що?
Вона зникла.
Ідемо до четвертої сцени!
-Без цього назад не пустять. -Я не повернусь.
17:00
Мадам. Поговоримо.
У мене терміни горять.
Коли я тільки сюди переїхав, знаєш, що писали на всіх дверях?
«Без собак та акторів».
Так, я все змінив.
Допоміг побудувати місце, яке ти називаєш домом.
І я ніколи не мав щодо нас ілюзій. Не вдавав, що ми друзі.
Ми просто дружні.
Рука руку миє.
Така наша робота.
Але це?
Це вже зовсім інше.
-Чого ти хочеш? -Знати, чому ти це написала.
Ні, ти хочеш знати, чому вони сміялися.
Розповісти?
Чому вони сміялися.
Звісно, Елінор. Чому?
Причини немає.
Не через твій голос. Не було ніякої змови.
І моя писанина теж ні до чого.
Ти нічого не зміг би переробити.
І зараз ти теж безсилий.
Твій час вийшов. І причин немає. Нічого ламати над цим голову.
-Я кинув пити. -Ні.
Це кінець.
Уже давно. Співчуваю.
Елінор, ти торгуєш плітками.
Нічого не створюєш.
Ти не знаєш, як це – бути в епіцентрі.
Ти просто тарган.
А мене й раніше ховали. Це не вперше.
А ти не думав, чому, коли в будинку пожежа,
люди вмирають, а таргани лишаються цілі?
Господи боже.
Вочевидь, ти думав, що потрібен будинку.
Але це не так.
Ти потрібен йому не більше за тарганів.
І таргани, розуміючи це,
тікають назад у темряву, ховаються і так лишаються живі.
Але ти,
ти тримав вогонь у руках.
Виживають ті з нас, хто лишається в темряві й тільки спостерігає.
Пожежа.
І таких будуть іще сотні.
Це місто може стерти землетрус,
і ніхто й не помітить.
Затримується тільки ідея.
Будуть іще сотні таких Джеків Конрадів.
І сотні таких, як я.
Сотні таких розмов, як ця,
а потім ще й ще бозна-скільки часу.
Бо все це більше за тебе.
Я розумію твій біль.
Ніхто не хоче лишатися позаду.
Але через сто років, коли нас уже давно не буде на світі,
щоразу, коли хтось ставитиме плівку з твоїм фільмом у проєктор,
ти знову оживатимеш.
Розумієш, про що я?
Колись усі актори з усіх фільмів, знятих цього року, повмирають.
А потім колись усі ці фільми подістають з архівів,
і всі їхні привиди сядуть за один стіл,
вирушать на пошуки пригод, у джунглі чи на війну.
І якась дитина, що народиться через 50 років,
побачить на екрані твій мерехтливий профіль
і відчує, що знає тебе, наче друга,
хоча ти пішов з життя раніше, ніж з'явилася вона.
Ти отримав великий дар. Будь за нього вдячний.
Сьогодні твій час минув,
проте попереду на тебе чекає вічність з янголами та духами.
Дякую.
Менні! Треба твоя допомога.
У мене великі проблеми, рятуй.
Заспокойся й поясни, що сталося.
Я облажалася, Менні. Облажалася.
Ти завжди намагаєшся мені допомогти, а я все просираю.
У мене проблеми. Вибач, що так…
Заспокойся.
-Спокійно. -Так, я була в «Кал-Неві»,
грала в карти, і там…
Тим місцем керує Маккей, а з ним… З ним жарти кепські.
-Скільки? -Він…
-Багато. -Скільки ти винна?
Вісімдесят п'ять штук.
-Мене затягли… -Що? Як?
Мене затягли в якусь кімнату й сказали,
якщо не принесу гроші до кінця тижня,
мені між ніг кислотою заллють.
І вони не жартували.
Тебе вб'ють. Вони вбивці.
-Заплати їм, чуєш? -Не можу.
Не зв'язуйся з такими людьми. Заплати їм.
-Я не можу заплатити. -Тобто?
У мене немає грошей. У мене…
Ти Неллі Ларой. У тебе є гроші.
Ні, немає. Вони…
Гроші закінчились.
Батьків ресторан і…
Будинок теж не наш.
У мене… У мене немає стільки грошей.
…срану допомогу!
Прошу, не свари мене, Менні.
Прошу.
Ти зламала мені життя!
Мені більше нікуди піти.
Ти мій єдиний друг.
Ти єдиний, Менні!
Єдиний, хто був до мене добрий.
Єдиний, кому я була небайдужа.
Я завжди тобі допомагав, а ти тільки розбивала мені серце!
Прошу.
Вони мене вб'ють.
Я старалась.
Менні, я робила все, що ти казав.
Я намагалася.
Не йди додому.
Кілька днів побудь тут.
Я розберуся.
Дякую.
Я розберусь.
Джеку! Це Ірв.
Джеку.
Я вже давно тобі надзвонюю. Маю чудові новини.
Для тебе є робота. Престижна.
Посеред зйомок головний актор захворів.
Ти нам потрібен.
-Джеку. -Що?
-Ти мене чув? -Так, чув.
І що? Що скажеш?
Так. У мене є одне питання.
Фільм же повне лайно?
Що?
І ти хочеш, щоб я врятував твій зад?
Ні. Звісно, ні.
Ірве, називаймо речі своїми іменами. Це все, чого я прошу.
Я візьмуся за твій фільм. Урятую тебе.
Натомість прошу лише крапельку чесності.
Зможеш, Ірве?
Зможеш десять секунд побути зі мною чесним?
Я рятуватиму твій зад?
Так, рятуватимеш.
А фільм – повне лайно?
Так, повне лайно.
Добре, Ірве. Побачимося на зйомках.
Містере Конрад!
-Гарольде, як ся маєш? -Добре, Джеку. А ти?
Теж непогано.
Скільки вже фільмів ми разом зробили?
Це 82-й.
-Вісімдесят другий. -Точно.
Гарний він, правда?
Безкрайній океан.
Пам'ятаєте своє перше море?
Малий, ніколи його не забуду.
Стоп! Фантастика!
Глядачі ридатимуть.
-Чудово. У наступному дублі… -Так.
…покажи більше емоцій.
-Добре. -Постарайся пройнятися.
-Так. -Знайди їх там.
-Там, де обрій. -Так.
До цієї самої миті
тебе весь час вів уперед цей безмежний обрій.
Змінив твоє життя. Розумієш?
Джеку.
-Проженемо ще раз? -Аякже.
-Неллі. -Менні!
Менні, я знайшла вихід.
Ти так стараєшся для моєї кар'єри.
І в мене виникла ідея. Я вмію танцювати.
А отже, певно, що й співати.
Як поставити собі мету – зможеш усе.
Неллі, зав'язуй із цим. Зав'язуй.
Я шукаю гроші.
Отож-бо! Це якраз вихід.
Я скажу Воллаку, що ми закінчимо фільм.
А ти для початку дай раду з усім цим,
усім лайном, яке ти щодня замішуєш.
Менні, такого ще ніхто не бачив.
-Алло. -Менні, усе готово.
Я дістав гроші й вибив зустріч.
Дістав? Добре, але ти ж підеш зі мною?
Не хвилюйся, буду поряд увесь час. До п'ятниці.
Неллі, нам вдалося.
На хрін Дона Воллака! Усе це на хрін!
-На хрін його, Менні! Так! -На хрін усе!
-Як ти так швидко дістав гроші? -Є свої методи. Не турбуйся.
-Вони всі тут? -Так.
А звідки контакт?
Продавав йому колись наркоту. Працює на Маккея.
Віддамо йому сумку, він набере Маккея, і Неллі буде вільна.
Добре.
Я не звик до подібних людей.
Вони не гірші за кіношників.
Готовий?
Так. Ходімо.
Не забудь. Монолог у наступному фільмі.
-Вілсон. -Давно не бачились.
Радий бачити. Це Менні.
Дуже приємно, Менні.
Мені теж.
Думаю, це ваше.
Ти продюсер?
Керівник студії.
Джим чув, ти великий продюсер.
Він зараз тут. Буде радий пригостити вас напоями.
-Це дуже люб'язно з його боку, але… -Чудово. Так.
Добре. Ідіть за мною.
Проста ввічливість. Одна скляночка.
Чорт.
Джиме.
Це Менні та Граф.
Здорові були, хлопці.
Я Джеймс Маккей.
-Добрий вечір. -Вітаю.
Сідайте.
Дякую.
Привіт.
Вип'єте? Бренді з ефіром.
-Так. -Звісно.
Вілсоне, принесеш нам випити?
Я хотів вибачитися за всю цю прикру ситуацію.
Пусте. Ви розрахувалися.
Це головне.
Отже, ви друзі Неллі Ларой?
Так.
Сумно вийшло з її кар'єрою.
Дуже прикро, так. Трагедія.
Її новий фільм вигорить.
Отже, ти кінопродюсер.
Керівник студії.
У мене теж є кілька ідей для кіно. Хочете послухати?
Так.
Будь ласка.
Добре.
Отже,
уявіть, десятирічний хлопець, якому легко даються всі дорослі штуки.
Він знає багато розумних слів.
Уміє грати на фортепіано, може цитувати Лінкольна й так далі.
Але ось сюжетний поворот:
насправді це 50-річний карлик.
І він тільки на вигляд як дитина. Ми самі собі навигадували.
Дуже добре. Ого.
-Дуже непогано. -Чудово, так.
-Дуже непогано. -Перепрошую.
Я перевірю, де напої. Бо Вілсон щось загубився.
Вип'ємо й підемо. Одразу після цього.
-Спокійно. -Я спокійний.
Неправда. Ти весь на нервах.
Я прийшов не розважатися. І я тепер у тебе в боргу.
-Не в боргу. -А чиї це гроші?
Чувак їх пачками робить. Не проблема.
Хто? Ти так і не сказав, де їх узяв.
Тоні. Робить реквізит.
-Я думав, що сказав. -Це його гроші?
Ні, це гроші, які він робить.
Тобто? Його дохід?
Ні, це його…
Це гроші з твого фільму про пограбування банку.
Реквізит.
Гроші в сумці – це реквізит?
А як би ще я дістав 85 штук за два дні?
Треба негайно валити звідси, придурок!
Спокійно.
Я вам завадив?
Ні.
Дякую.
У мене є ще ідеї.
Чули про Ваєтта Ерпа?
Кілька років тому помер. Якось зустрічались.
Мало хто знає,
але найвідоміший герой Дикого Заходу не вмів рахувати.
-Не вмів? -Ні.
Тому я подумав, що можна зняти фільм,
в якому він був би цілковитим дебілом.
Що?
Ти в нормі?
-Що? -Ти пітнієш.
Це, певно, через ефір.
А я думав, тебе так захопила ідея.
Ось моя найкраща ідея: найбезстрашніший воїн у світі.
І я маю людину на роль. Присвятіть фільм йому.
Він шедевральний.
Справді?
Познайомити?
Авжеж. Я можу домовитися зі студією…
Ні. Підемо до нього зараз. Він у «Блокгаузі».
-А де це? -Прямо за пагорбом.
Кілька хвилин їзди. Ми відвеземо вас туди й назад.
Там найкращі вечірки.
-Уже дуже пізно, нам пора. -Ні, воно того варте.
Клянуся.
-Дуже дякую, але нам пора. -Повірте.
Ви ніколи цього не забудете.
Що це?
Остання фортеця розваг.
Вілсоне, візьми ті гроші.
Місто вже настільки репресоване,
що, крім як тут, нині добряче розважитися ніде.
Ласкаво просимо в сраку Лос-Анджелеса.
Він двома поверхами нижче. За мною!
Колись у цьому місті вміли добре проводити час.
А тепер тут суцільна нудьга.
Але ми ще вміємо відриватися.
Її пестити люблю Це щовечора роблю
Я жодний шанс не пропущу Це її киця
Не мурчить, не заграє…
Ще поверх.
Але й не проти я, бо це…
Її киця
Оце такого потребує індустрія.
Голлівуд стоїть на місці. Не погодитесь?
І не цей поверх.
-Вілсоне, він сьогодні виступає? -Наче мав.
Даруйте.
-Але вже дуже пізно. -Ні-ні. Я ж обіцяв вам видовище.
І ви його отримаєте. Ходімо ще нижче.
Потерпіть трохи. Хай-но ви тільки його побачите.
Ми можемо заробити разом мільйони!
Чорт!
Це було розкішно!
Ходімо, нам на той бік.
Воно того варте, клянуся.
Добре.
О так.
Це воно.
Так.
Так. Здається, я його чую.
Ходімо.
Так.
Не терпиться вам показати. Він вам сподобається!
Так! Він ще прославиться!
Дивовижний, правда?
Ти або вже зірка, або ні. І він зірка!
Дивіться, що робить. Поки не побачиш, не повіриш.
Дивіться.
Так!
Він просто створений для кіно, правда?
Його знайшли в лісі в Орегоні.
За гроші він зробить що завгодно.
Вілсоне, швидко, дай двадцятку.
Ще! З'їж іще одного пацюка!
Дай іще.
Фальшива.
Ні.
Ні, ви що.
-Я поясню… -Ми збиралися знімати разом фільми.
Я поясню. Прошу.
Ні!
Гей, ні!
Якого хріна?
Назад!
Чорт! Жени! Боже!
Вам варто побачити Дрезден. Найгарніше місто Німеччини.
-Джек обіцяв узяти мене в Грецію. -Грецію?
-Правильно, любий? -Саме так.
Архітектура там дивовижна.
-Санторині. -Чула, там дуже гарно.
-Фей! -Джек.
Дозвольте представити вам дику й прекрасну Леді Фей.
Це Ребекка. А це Льюїс.
-Добрий вечір. -Привіт.
-Добрий вечір. -Щось хочеш?
Чи повз проходила?
-Щось таке. -Візьму тобі випити.
-У тебе зйомки? -Ні.
Просто хотіла розвіятися.
А потім куди?
-Збираюсь у Європу. -Справді?
Так, кличуть у «Пате».
Це ж чудово! «Пате» не прогадала.
Дякую.
Джек повернувся!
Так тримати, Джеку!
-То як твій фільм? -Лайно.
Черговий великий стрибок посередності.
Що ж, але дівчинка мила.
Це правда.
І вона й не здогадується, що закінчить, як решта.
Подобається?
Ні.
Може, урятуєш її?
Усе гаразд, зайчику?
Це було найдивовижніше місце у світі.
Було.
Новий майданчик, нова рецензія.
Новий роман, нова розлука.
Я стомився, Фей.
Але нічого.
Усе добре. Я був найщасливішим покидьком на світі.
-Я мав свою мить слави. -Звичайно.
Так. Мені це подобалося.
-Я вже мушу бігти. -Ага.
Був радий тебе бачити, Фей. В Європі на тебе чекає успіх.
-Ти завжди мала хист. -Дякую.
-Чао, любий. -Чао.
Побачимось у Венеції. Побачимося в Празі.
Я сходжу по сигари.
Ти просто молодець. Скільки тобі найбільше давали на чай?
П'ятдесят доларів.
І хто це був?
Ви, містере Конрад.
Тепер усе у твоїх руках, хлопче. Майбутнє належить тобі.
-Нас шукають. Вставай. -Мені погано.
-Ми їдемо в Мексику. -У Мексику?
-Одягайся. Негайно. -Я не поїду в Мексику. Здурів?
-Нас уб'ють. Я налажав. -Побий піньяту, якщо додому кортить.
Неллі, одягайся й сідай у машину!
Менні, ти мене лякаєш. Мені треба нюхнути.
Усе, мені вже краще.
Привіт. Кокс є?
Так, власне…
Нічого їй не давай. Нічого!
Добре, не буду.
Бери, що треба. Ми по бензин.
Побачимося через десять хвилин.
І коліс візьми, добре?
Годі. Не роби дурні…
Відсмокчи, сеньйоре Авокадо.
-Нам треба заправитись. -«Треба заправитись».
-Так, треба запра… -Бла, бла, бла.
-Отам! -Бензин.
Чорт! Пута мадре!
-Зачинено. -Я бачу, що зачинено!
Знаєш, що нам треба? Гайнути на танці! Менні!
Можна потанцювати й тут.
Менні! Менні, залазь сюди.
Менні! Давай, це весело.
-Ні, не весело. -Весело.
-Не весело. -Влаштуємо забаву.
Неллі!
Може, тут є танці! Іди сюди!
Неллі.
Неллі!
Менні!
Неллі, нам треба їхати! Негайно!
Ми їдемо!
Я лишаюся. З місця не зрушу.
Ти ж знаєш, що буде, як нас знайдуть.
Навіщо ти це робиш? Навіщо?
Поясни мені!
Не доходить, що нас просто вб’ють?
Отямся!
Менні, дарма я…
Дарма я тебе попросила.
Не дарма. Я хочу допомогти.
Поїдемо в Мексику, Неллі, і будемо там щасливі.
-Але треба їхати негайно. -Менні.
Для мене це кінцева. Кінець.
Не кінець.
Я змирилася.
Я більше не гніваюся. Менні…
Неллі, заспокойся.
Їдь у Мексику без мене.
Що я без тебе робитиму? Я без тебе не поїду!
Менні…
Я тебе кохаю.
Кохаю, Неллі.
Що я накоїла?
Не думаю, що я тобі пара.
Не думаю, що я тобі підходжу.
Я хочу з тобою одружитися.
Хочу щодня робити тебе щасливою.
Це буде моя єдина робота. Відтепер.
Але треба негайно їхати.
Добре.
-Я просто хочу бути з тобою. -Добре.
Добре, ми…
Поїдемо в Мексику.
Перетнемо кордон, рушимо на південь, одружимося, заведемо дітей і…
Тільки ти і я, добре?
Так.
Я тебе кохаю, Неллі.
І я тебе кохаю, Менні.
Гей ви, з камерою! Знаєте, хто я?
Я Неллі Ларой, сучки.
Нічого собі, це й справді Неллі Ларой. Це Неллі Ларой. Іди сюди.
Це мій майбутній чоловік, Менні Торрес.
Чекай. Що?
Ми одружимося.
Ви справді її наречений?
Так. Це я.
Мої вітання! Знімай. Крути, крути.
Щось треба?
Іди по нього. Я почекаю.
Я тебе кохаю, Неллі.
А я тебе, Менні.
Хіба ж життя не чудове?
Привіт.
Вибач. Довго шукали бензин.
Я зібрав усе, що знадобиться. Це мій сусід, Кайл.
-Привіт. -Здоров.
Щось хочеш? Я поки наберу тут.
Ні, дякую. Їдьмо.
Ні. Ні-ні.
Не вбивайте.
Благаю, не вбивайте.
Я ніхто. Простий мексиканець.
Я можу поїхати. Благаю.
Пробачте.
Забирайся з Лос-Анджелеса.
Зникни.
Неллі.
Неллі!
Чорт!
Дозвольте вам сьогодні представити
нове надбання джаз-бенду «Гарт Кафе».
Зі світу кіно до нас – містер Сідні Палмер, партія на трубі.
Сіде. Скажеш кілька слів?
Дякую, Томе.
Хочу сказати, я дуже радий тут бути.
Ви прекрасна, чудова публіка.
Тому дякую.
Якщо можна, я хотів би зіграти одну композицію
з мого минулого.
Хай вона вас порадує.
Елінор Сент-Джон помирає в 76 років
«ЗІРКИ МАЙБУТНЬОГО»
36 НАЙОЧІКУВАНІШИХ ПРЕМ’ЄР
«ТЕХНІКОЛОР» ПРИГОЛОМШУЄ
Неллі Ларой, колишню зірку німого кіно, знайшли мертвою в 34 роки
СТУДІЯ «КІНОСКОП»
Це тут.
Подобається?
Колись твій тато працював тут.
Перепустки?
Ми просто дивимося. Дякую.
Ола. Привіт.
Я тут колись працював.
Дуже давно.
Я тільки торік найнявся.
І як воно?
-Нормально. -Так?
Знімають щось хороше?
-У кіно не ходите? -Зараз майже ні.
Маю магазин аудіоприладів у Нью-Йорку. Радіоприймачі тощо.
У Нью-Йорку?
Я вперше привіз її в Лос-Анджелес.
Он як?
Радий був поговорити.
Хай щастить.
Мені нудно.
Справді?
Уже?
-Ходімо. -Ні, лишайся.
Я відведу її в готель.
Поїмо морозива.
-Адіос. -Бувай.
П'ятдесят центів.
Дякую.
РЕВОЛЮЦІЯ В ГОЛЛІВУДІ
СТУДІЇ ПЕРЕХОДЯТЬ НА ЗВУК
ГОЛЛІВУД ЗАГОВОРИВ
Розкажи чому.
-Чому? -Так, розкажи.
Не знаю.
Мені просто хочеться чогось більшого.
Бути частиною чогось важливого. Тривалого, значущого.
Переклад субтитрів: Ілля Скрипка