SCOOBY-DOO TILLBAKA TILL ZOMBIE-ÖN
Den kommer!
Kom igen, gänget. Ner här!
Är du säker, Fred?
Det ser inte så tryggt ut där.
Det måste vara bättre än det som finns där ute.
Var... Var...
Där ute.
Nej.
-Varulv. -Varulv.
Ni gömmer er i gränden. Jag skaffar hjälp.
Det är en återvändsgränd.
Det blir slutet för oss. Titta!
Vad ska vi göra?
Det vi alltid gör, Daphne.
Vi löser mysteriet.
Ja!
Precis som jag trodde.
Gamle Withers son, unge Withers.
-Så klart. -Bra gjort, Fred.
Än en gång har du och mysteriebilen räddat oss.
Men alla andra monster då?
Jag tror det är dags att ringa in dem.
Men först...
MYSTERIEBILEN
Nu blir det lite monstermos.
Det här är vår bästa tid
Varje dag vi får vara tillsammans
Det här är vår bästa tid
En semester kunde inte vara bättre
Kom igen, en gång till
Jag går upp i limningarna
Ta reda på vad det är
Det här mysteriet
Det här är vår bästa tid
När vi får vara tillsammans
Det här är vår bästa tid
En semester kunde inte vara bättre
Nu kommer avslöjandet.
Så klart att det var hela familjen Withers.
Och vi hade kommit undan med det
om det inte varit för er, snokande ungar.
-Bra gjort, Fred. -Vi gjorde det tillsammans.
Vi är så bra.
Och glöm inte Mysteriebilen.
Tack.
Nej!
Freddy?
Mysteriebilen! Var är du?
Freddy, mår du bra?
Ja. Jag måste ha somnat.
Jag hade en hemsk dröm om att jag förlorade Mysteriebilen.
Vilken mardröm.
Freddy, Mysteriebilen är borta.
MYSTERIEBILEN
Just det. Jag sålde den.
Oroa dig inte, Fred.
Du är inte den enda som är ledsen för att Mystery Inc. har stängt.
Jag har en hel sektion på min stora blogg om mysterier,
som heter "olösta mysterier".
Och jag antar att de nu förblir olösta.
För att vara ärlig gör det mig lite galen.
-Har du en blogg? -Ja.
Det vet ni ju, för ni följer väl mig?
Jag vet att det inte har varit som förut
sen sheriffen läxade upp oss om att hålla oss undan.
Visserligen har vissa saker inte förändrats alls.
Fyrtioett, fyrtiotvå.
Fyrtiotvå smörgåsar.
Jag slår vad om att jag kan äta dem på 42 sekunder.
Fyrtioen.
Jag längtar efter att lösa ett mysterium.
Men vi har inget mysterium att lösa.
Vi har kanske löst dem alla.
Ögonvittnen rapporterar om en mystisk spöklik varelse
som flöt fram
och uttalade förfärliga hotelser till alla som såg den.
Det sägs att grönsaksfabriken hemsöks av en skrattande grön varelse.
Det är sant.
Varje kväll materialiseras det urgamla spöket
och frågar förbipasserande hur man programmerar VCR:n.
-Vad är en VCR? -Jag vet inte.
Jaha, gänget,
det verkar som om vi har massor av fall.
Nix. Nej, du.
Sheriffen sa att vi skulle hålla oss undan.
Från och med nu är det enda mysterium jag bryr mig om
hur jag ska få ut resten av ketchupen ur flaskan.
Ja.
-Ketchup. -Men, Shaggy...
Inga men.
Vi har varit till alla hemsökta hus, parker och tivolin,
norr, söder, öster och väster om Mississippi.
-Plus Mississippi. -Ja, flodbåtsvålnaden.
Vi har fått nog.
Jag antar att vi använt er som levande bete några gånger.
Några gånger om dagen.
Ni förtjänar kanske en paus.
Okej, Shaggy och Scooby, ni har en poäng.
Inga fler mysterier.
Det har vi hört förut.
Vi behöver mer än så.
Höj högra handen och svär.
-Det där är en meny, -De vet.
Säg efter mig.
Vi svär på heder och samvete
att inte lösa några fler mysterier.
"Vi svär på heder och samvete
att inte lösa några fler mysterier."
Och ett löfte är som ett löfte som inte kan bli olovat
om inte löftesgivaren får lov av löftestagaren.
Hänger ni med?
"Och ett löfte är som ett löfte som inte kan bli olovat
om inte löftesgivaren..."
Ja.
Rätten ajourneras.
Okej. Det är officiellt.
-Mystery Inc. är stängt. -Bra.
Det är bäst ni lämnar mysterielösandet till proffsen.
Ni har sökt problem så länge
att ni har glömt bort att vara barn.
Öppna lemonadstånd,
lek sparka burken, talangjakter i ladan,
skoldanser, potatissäcktävlingar.
Han har inte fel.
-Om skoldansen? -Om allting.
Ni borde åka på semester.
Åk bort från stan. Ha roligt.
Det låter som en bra idé.
Det kanske får mig att inte tänka på henne.
-Håller med. -Vart ska vi åka?
Jag vet. Till en nöjespark.
Nej!
Aldrig, inte en chans.
Ingen nöjespark som råkar vara hemsökt.
Eller djurpark med demondjur.
-Inga... -Operafantomer.
Ja. Inga teatrar med någon som helst fantom.
Vi ska stanna här och titta på vårt favoritprogram på den där tv:n.
Hej, raringar. Det är jag, Elvira.
Er spöklika värdinna med det mesta.
Tillbaka med fler filmtabbar som verkligen är skräckinjagande.
Jag har aldrig förstått varför ni två älskar att se dessa hemska filmer.
För de kitschiga monstren är de enda
som Scoob och jag inte är rädda för.
Kitsch.
Innan vi börjar kvällens monstruösa maraton med mediokra filmer,
har jag en ryslig godbit till er.
Jag ryser redan.
En anonym sponsor har erbjudit sig att erbjuda mitt mest fantastiska fan
en betalad semester i ett tropiskt paradis.
Oj! En ö-semester låter kul.
Det gör det.
Inget dåligt händer någonsin i paradiset.
Jag skulle önska er lycka till, men ni har slut på tur,
för jag har sett vår nästa film, Predator Jones.
Den får er att tappa andan.
Om ni har tur.
Trumvirvel, tack.
Mina damer och herrar, min agent.
Var var jag?
Just det. Den olyckliga lantisen...
...jag menar, semestervinnaren är...
Tar spänningen livet av dig?
Gratulerar till...
Shaggy Rogers.
Shaggy får ta med sig upp till tre gäster.
Och ett husdjur.
Husdjur? Verkligen?
Det står så här.
Efter pausen svarar jag på era frågor.
Vi ses snart, raringar.
-Vi ska på semester! -Vi ska på semester!
Det var konstigt lägligt.
Jag... Nej. Glöm det.
Vi lovade att inte söka efter fler mysterier
och jag håller mina löften.
Jag väljer att tro att det inte alls var mystiskt.
Jag antar att du har rätt.
Jag undrar när vi ska åka.
Inget mysterium där.
Typ, just nu.
Ja, nu.
Jag skulle kunna vänja mig vid ö-liv.
Vad säger du, Scoob?
Ja, det är bäst.
Japp. Det är fint här ute på öppet vatten.
Inga mysterier, inga problem.
Va?
Det finns inget där.
Det är absolut inget mystiskt som händer.
Ingenting.
Du lovade sheriffen, för att inte nämna Shaggy och Scooby.
Hej, Fred, vad gör du?
Jag? Ingenting.
Jag tänker inte på det som jag lovade att inte tänka på.
Ni då? Är det bra?
Oroa dig inte. Vi fattar.
Det är svårt att tänka på nåt annat än att lösa mysterier.
Jag tänkte försöka lösa mysteriet
om varför alla träd i det här tropiska paradiset
inte alls ser tropiska ut.
Men sen påminde jag henne om att vi lovade Scooby och Shaggy
att vi inte skulle lösa några mysterier.
Stora eller små.
Jag menar, se hur lyckliga de är.
Jag vet.
Ska vi fråga kaptenen när vi kommer fram till ön?
Sen behöver vi bara tänka på hur roligt vi har.
Bra idé.
Ursäkta, kapten.
Var sa du att den här ön som vi ska till ligger?
I det mörkaste hörnet av Davy Jones kista.
Okej.
Och jag trodde att jag hade en dålig dag.
Du verkar rädd. Mår du bra?
Jag är mer än rädd och jag mår inte bra.
Imorgon är min sista resa till ön
på grund av zombierna.
Om jag brydde mig om att lösa mysterier
skulle jag tänka på den där andra gången
då vi var till en ö full med zombier.
Synd att jag inte längre använder min stora blogg med mysterier.
Där man kunde hitta information om det mötet
på "olösta mysterier"-sidan.
Men det behöver vi förstås inte göra.
Jag är säker på att när kaptenen pratar om zombier,
så är det bara slang.
Han pratar antagligen bara om dem.
Jag tror att vi har nått vår korvkvot för idag.
Jag håller med.
Vi är framme,
men imorgon kommer jag tillbaka för sista gången.
Strax innan solen går ner.
Ni kommer att önska att ni var tillbaka ombord.
För annars...
Annars har vi alltför kul.
Har jag inte rätt?
Tack för skjutsen.
Det ser faktiskt tropiskt ut.
Ingen anledning att oroa sig.
Och titta, infödda öbor.
De är säkert här för att ge oss ett äkta ö-välkomnande.
Hej, jag heter Fred. Och...
Åk härifrån.
Det var konstigt.
Sa han "åk härifrån"?
Jag väljer att tro att det är ett slags ö-hälsning,
-som aloha. -Jag fattar.
Åk härifrån ni med.
Åk härifrån.
Ja. Åk härifrån, allihop.
Så vänliga. Jag älskar ö-liv.
Åk härifrån.
Tack. Det är vad vi försöker göra.
Åka iväg och ta det lugnt.
Ja, ta det lugnt.
Åk härifrån.
Ni måste åka innan det är för sent.
Ön är full av zombier.
Och om du inte åker kan du också bli en.
Sa du zombier?
Om jag var en person som var nyfiken på såna fenomen
skulle jag nog vilja undersöka det.
Men eftersom jag inte är det, antar jag att jag...
Jag ska bara gå.
-Turister. -Turister.
Det här är en hemsk skåpbil.
Jag menar för att vara en skåpbil är den ganska enkel.
Enfärgad, inga blomsterdekaler,
inget namn skrivet på sidan, jag menar...
Vad heter den ens?
Skåpbilen.
Oj, vad de kan sova.
Småprat är inte direkt vår grej.
Vi brukar ju oftast försöka ta reda på
hur vi ska fly undan nåt monster eller vem som gjorde vad och var.
Vi brukar aldrig sitta och bara prata.
Vi borde kanske börja.
Vem såg den stora matchen igår?
Velma, vad är din favoritsyssla,
förutom att lösa mysterier?
Det finns inget annat.
Scooby, hur är det?
Se upp!
-Det var konstigt. -Vadå?
Det verkar som om nån med flit sågat ner trädet
och knuffat det över vägen.
Och det verkar ha gjorts med nåt som var vasst.
Som en klo.
Typ nåt som vi inte behöver bry oss om.
Absolut. Träd faller jämt.
Till och med träd gjord av...
-Plast? -Hör på!
Jag vet att det finns mystiska grejer runt varje hörn,
men ni lovade.
Du har rätt, Shaggy.
Och vi ska hålla vårt löfte, oavsett vad som händer.
Eller hur, gänget?
Ja. Oavsett vad.
Bra.
Ska vi fortsätta med semestern nu?
Hörde nån annan det där?
Förlåt, det var min mobil.
Det verkar som om nåt har skurit sönder däcken.
-Bra. -Va?
Inget.
Det var nog vassa stenar.
Eller klor. Jag menar en spik.
Ja. Inget ovanligt.
Vi får väl gå resten av vägen.
Vilket bra sätt att börja semestern.
Eller hur, gänget?
Ja.
Det här går bra.
Moonstar Island Resort?
Har vi inte bott här förut?
Det är säkert bara en del av en hotellkedja.
Jag tror att Daphne tänker på Moonscar.
Ön med zombier som vi besökte.
Och kattfolket. Och faran.
Ön som helt tydligt inte är den här.
Föreslår ni
att det pågår nåt mystiskt här?
-Nej. -Inte alls.
-Hon bara... -Mindes.
Ja, den sommaren då jag jobbade på tv-stationen
för mitt skolprojekt.
Ja, vi vet.
Jag var fast besluten att hitta ett riktigt övernaturligt fall,
inte bara en kille med en mask.
Vi sökte överallt, inklusive på Moonscar Island.
Vi vet allt det.
Där träffade vi ett gäng mycket ovanliga personer.
Lena, Simone, Jacques,
och vem kan glömma Ormbetts-Scrubbs.
Inte vi.
För vi var med.
Vi kom fram till ett hus som såg precis ut som det här hotellet.
Men sen blev vi attackerade av zombier.
Men vi fick veta att zombierna var offer för kattfolket
som hade dränerat oskyldiga på deras livskraft
för att kunna hålla sig vid liv i över 200 år.
Just det.
Kattfolket var från början bybor
som överlevt piraten Morgan Moonscar
när han tog i land på ön för att begrava sin skatt.
Byborna hade kallat på sin kattgud eller nåt
för att hämnas.
Så hon förvandlade dem till varkatter.
Varkatter.
De tänkte stjäla vår livskraft också.
Nåt de bara kunde göra under skördemånen.
Men vi kunde stoppa dem och de smälte ner.
Jag var aldrig riktigt nöjd med hur det slutade.
Eftersom vi är tillbaka
kan vi öppna fallet igen.
"Öppna"? Som i att bryta löftet?
Dessutom står det Moonstar. Inte Moonscar.
Och såg du palmerna och sanden?
Det enda vi behöver göra på den här ön är att slappa.
Det är vackert.
Tack. Det är min stolthet.
Och ni är?
Jag heter Shaggy Rogers, vinnaren.
Shaggy Rogers?
Underbart namn.
Jag är Alan, hotellmanager.
Vi har väntat på er.
Välkomna till Moonstar Island Resort.
Skriv gärna i gästboken medan jag checkar in er.
Gärna.
Det finns säkert en rimlig förklaring
till att gästboksidorna är utslitna.
Finns det inte det, Alan?
Mal.
Om ni följer mig,
här på Moonstar
är vi stolta över vårt lyxboende,
och våra gästers säkerhet.
Som ni kan se,
har vi den högsta säkerhetsstandarden
för att se till att ni trivs.
Det finns många kameror.
Bara för er egen säkerhet.
Varför behöver vi vara i säkerhet?
Det låter som om du ber om nåt mystiskt.
Det är väl inte det du gör?
Nej, inte alls.
Jag var bara nyfiken.
Det här är min underbara personal.
De allra bästa. Gräddan av de bästa som man säger.
Det är Jack, Linda, Mona och Insektsbetts-Stubbs.
De är här för att hjälpa er, om ni behöver nåt.
De namnen låter inte alls
som de andra namnen från det andra ö-äventyret
som vi inte pratar om.
När man hör nåt misstänkt,
är det väl bäst att strunta i det.
Alla verkar så...
Attraktiva?
Ja, det är för att vi har...
Hög standard.
Så mjukt!
Men vad är det för ljus i fönstret där?
Det är öster och du är solen.
Ett nöje att göra din bekantskap.
Trevligt att träffa dig också.
Ni råkar inte ha en plats att äta här?
All spänning har gjort mig och min kompis utsvultna.
Ja, och allt är gratis.
Gratis?
Ja, och vi serverar bara den bästa maten.
Inklusive
en obegränsad tillgång på guldfolielindat Scooby Snacks.
Är jag i himlen?
Ja, och himlen ligger till höger om scenen.
Allt ni kan äta.
Vi ser det som en utmaning.
-Eller hur, Scooby-Doo? -Utmaningen antagen.
Har ni några frågor?
Jag vet inte, Daphne, några frågor?
Kanske om vad som finns på ön?
Nåt som lurar i skuggorna?
Men vi är inte oroliga.
Inte ens lite nyfikna
på vad färjkaptenen sa till oss på vägen hit.
Och vad var det?
Han sa nåt om att ön
är full av zombier.
Vi får inte prata om det.
Det är öns största mysterium.
Mysterium.
Vilket betyder...
Vi borde kanske gå och äta med de andra.
Jösses.
Jag tror jag skadade nacken vid sista besöket till buffébordet.
Får jag föreslå en avslappnande massage?
Ja, det får du.
Jag är med på allt som är avslappnade.
Jag också.
Utmärkt.
Vi har en femstjärnig massör,
som kan arbeta ut alla knutar ur era matstinna kroppar.
Shiatsu?
Nej, Grand Danois.
Den här morgonrocken är det skönaste jag nånsin känt.
Vad tycker du, Scoob?
Det här är skönt.
Jag kan känna åren av rädsla och ångest flyta iväg.
Titta, Scooby-Doo, våra massörer är här redan.
Det är dags att lösgöra de gamla musklerna.
Fabo.
Jag vet, inte mycket att se på.
Du har verkligen mycket att jobba med.
Dina händer är verkligen kalla.
Iskalla.
Jag vet att gänget tycker det är svårt
att inte anfalla skuggor och lösa mysterier,
men jag tror det är bäst så.
Kanske...
De borde också få massage.
Lite mjukare, tack.
Jag har känslig hy på grund av övernäring.
Inte jag. Tryck på.
Lite lättare bara, tack.
Jag är extremt ömtålig.
Zombier!
Zombier?
Och här
är vårt shuffleboardrum, biljardrum,
och slutligen garaget.
Jisses.
Du har verkligen tänkt på allting.
Ja, och vi har så mycket mer.
Nej, det kan det inte vara.
Det låter som hon, men det är det inte.
Det är inte möjligt. Okej, vänta, Fred.
Öppna inte dörren. Du lovade.
Mår du bra?
Massage. Attack.
Kalla händer.
Jag tror att er vän måste ha skadat sig.
Jag förstår inte ett ord han säger.
Nej, de säger att under deras massage
dök två zombier upp och attackerade dem med kalla händer.
Hur kan du veta det?
Jag talar panik-Shaggy och Scooby flytande.
Zombier?
Legenden är sann. Vi har...
Ett fall av nån med för livlig fantasi.
Du hörde det om zombier, va?
Så klart, men som en vetenskapskvinna
vet jag att det inte finns nåt som heter
"zombier".
Finns det inte?
Nej, naturligtvis inte.
Så det är inte rimligt att det ni såg var zombier.
Men vad kunde det annars ha varit?
Eftersom det hände på spat,
kan jag bara anta att det var andra gäster med sina lermasker på.
Lermasker? På riktigt?
Det är vettigare än köttätande, odöda monster.
Daphne har rätt, det var antagligen ingenting.
Om riktiga zombier smyger omkring
skulle Scooby och Shaggy inte vara nånstans i när...
Hallå! Var är Scooby och Shaggy?
Jag vet vart det här är på väg.
Först är det ingenting, och sen...
Är det nånting.
Precis.
Jag tycker att vi gömmer oss här.
Och bara går ut för att hämta mat.
På tal om det,
har jag min nödväska med mat
för såna situationer.
Bra tänkt, Shaggy.
Jag vet.
Ingen kan hitta oss här nere.
Har vi inte varit här förut?
Kattfolket.
Kattfolket?
Men det är ologiskt.
Vi är på en helt annan ö.
Scooby-Doo, snälla säg att det var din mage.
Inte igen.
Scooby? Shaggy?
Hur länge ska vi hålla löftet
att inte lösa några mysterier?
Det händer många konstiga saker här.
Och jag kan inte bärga mig tills jag får veta vad som pågår.
Dåligt ordval.
Du väljer ord
och jag kan knappt samla mig.
Såg du hur personalen reagerade på ordet "zombie"?
Jag vet.
Men vi kan inte svika Scooby och Shaggy.
De har följt oss genom miljontals mysterier.
Det minsta vi kan göra är att sticka våra huvuden i sanden
och undvika det här.
Jag vet att du har rätt, men det är så svårt.
När vi har hittat Scooby och Shaggy
kanske vi kan tänka på nåt annat.
Som shuffleboard
eller vad man nu ska göra på en semester.
Det låter som en bra plan, Velma.
Scooby! Shaggy!
Scoob! Shaggy!
Har du hittat nåt?
Ingenting.
Hon finns inte alls där ute.
Det är bara ett trick av ljuset.
-Hon? -Jag menar dem.
De är inte där ute.
Sa jag hon? Det var konstigt.
Men nej, inte det-här-är-ett-mysterium-konstigt.
Det borde duga.
Vad har tagit åt er två?
Det som vi har sagt.
Zombier. De är överallt.
Zombier?
Vi måste springa. Gömma oss.
Pojkar. Vi har redan pratat om det.
Det finns inga bevis för att zombier hemsöker ön.
Nu ska vi vara resonliga.
Det kommer utifrån.
Ser det ut som lermasker?
På sätt och vis.
Vad ska vi göra? Det är kört.
Låt mig försöka igen.
Vad ska vi göra? Det är kört!
Så mycket bättre.
Förlåt, jag måste ha svimmat.
Vad ska vi göra?
Jag undrar om det finns nån dessert, eller...
Dessert? Vid ett sånt här tillfälle?
En hord zombier står utanför hotellet
och du vill äta chokladpudding?
Chokladpudding? Det låter gott.
-Jag kan ta en. -Jag också.
Hur kan ni tänka på att äta nu?
Ja.
Tänk inte...
Gör det.
-Vi har inte ens pudding. -Vi tog med vår egen.
Oavsett det, kommer zombierna när som helst.
Eller kanske snart.
Om en halvtimme som mest.
Är inte ni professionella mysteriumlösare?
Kan ni inte lösa mysteriet som sker strax utanför?
Vi skulle så gärna vilja hjälpa.
Men vi lovade Scooby och Shaggy
att vi inte skulle lösa fler mysterier.
Och ett löfte är ett löfte är ett löfte.
Kommer ni ihåg det?
Det enda som kan bryta ett löfte
är personen de gav löftet till
som säger att de kan bryta löftet.
Jag fattar. Jag fattar inte.
Just det.
Den som fick oss att lova
måste säga att det är okej att vi bryter löftet.
Va? Vem bryr sig om löften?
Det står zombier utanför.
Vi bryr oss.
Vi gav Shaggy och Scooby ett löfte och vi ska stå fast vid det.
Vi uppger härmed klausulen som tar tillbaka löftet
för att befria er från löftet att sluta lösa mysterier.
-Tack ska ni ha. -Äntligen.
Underbart.
Nu till zombierna!
Först måste vi säkra alla utgångar.
-Jag tar dörrar och fönster. -Och Fred...
Jag vet. Det är dags för en fälla.
Lyckligtvis
rör sig inte zombier så fort.
Borde vi vara oroliga?
Nej. Allt går precis enligt planen.
-Det är tyst. -De kanske sover.
Jag blir sömnig när jag äter kalkon.
De har kanske ätit kalkonhjärnor?
Nej! De knuffar alla på ytterdörren.
Precis där vi vill ha dem. Nu, Fred!
Du gjorde det!
Jag kan inte fatta att det fungerade.
Känner du lukten av nåt?
Det luktar som grillen.
Det brinner!
Vad händer med zombierna?
De smälter.
Precis som jag trodde.
De är inga zombier.
De är häxor.
För de smälter.
Inte? Ingen mer?
Okej.
Är Jack en zombie?
Han är inte den enda.
Mona? Linda?
Jag är mållös.
Mållös kan jag säga.
Nej, Alan, det tror jag inte att du är.
Vad menar du?
Det borde vara uppenbart.
Vill du förklara?
Med nöje.
Det började när Shaggy och Scooby vann tävlingen.
Det var ett stort sammanträffande
och det var antagligen planerat.
Och sen träden på vägen till ön,
de såg mer ut som om de hörde hemma i ett träsk
än i ett tropiskt paradis.
Men det finns palmer på den här ön.
Hur förklarar du det?
Plastpalmer.
Och kom ihåg att när vi kom hit
kunde Mona inte låta bli att säga till Shaggy och Scooby: "Ja, och..."
Det är en improvisationsteknik som man lär sig i teaterskolan.
Ja, och...
Hon sa också att buffén var arrangerad till höger.
Vilket också är en teaterterm.
Det stämmer.
Och när Jack citerade Shakespeare för Daphne,
var det från den vanligaste monologen som används i teaterauditioner.
Så mjukt!
Men vad är det för ljus i fönstret där?
Och alla såg för bra ut.
Männen har perfekta käklinjer, tjejerna perfekt hår.
Det är nästan för perfekt.
Och glöm inte kamerorna.
Det stämmer.
Det fanns kameror i hela hotellet.
Och den viktigaste ledtråden.
GÄSTBOK
Gästboken.
Sidor var utslitna.
Sidor med namnteckningar från tidigare gäster,
inklusive oss.
Det här är ingen tropisk ö.
Det är Moonscar Island.
Eller som jag kallade den i min blogg:
Zombie-ön.
Men namnet på hotellet är helt annorlunda.
Inte direkt.
De ändrade en bokstav
och de gjorde det inte ens bra.
Så vad betyder det?
Är inte det uppenbart?
Det här är inte bara ett hotell, det är en plats
och vi är med i...
-En film. -En film.
Bryt!
Ni förstörde allt. Allt.
Tack?
Tack ska ni ha.
Du hade rätt, Velma. Det är en film.
Och jag är inte bara Alan, hotellmanager,
jag är Alan, filmregissör.
Alan Smithee?
Ja. Och det här skulle bli mitt mästerverk.
Nåt som kändes äkta och sant.
Men nu är det förstört.
För alltid.
Men varför vi?
Som ni vet är det enda en studio bryr sig om nuförtiden
franchiser, som de där upphittade skräckfilmklippen
som får en miljon uppföljare.
Jag tänkte göra en egen.
Under min research för nästa stora grej
hittade jag er webbsida,
stora bloggen om mysterier.
Har vi en blogg?
Va?
Som jag sa...
Det finns en sektion som heter "Olösta mysterier".
STORA BLOGGEN OM MYSTERIER
Det är den mest populära delen, om jag får säga det själv.
I den står det om en motvillig varulv...
OLÖSTA MYSTERIER: VARULV/MOTVILLIG
ZOMBIE-ÖN
...och om zombie-ön.
Men zombie-ö-mysteriet var inte olöst.
Kattfolket vittrade sönder
och zombierna återgick till sin eviga vila.
Det är inget med det du precis sa
som låter som om det är löst.
Men du använde bara zombierna.
Kattfolket då?
Kattfolk, varulvar...
Såna kostymer är för dyra.
Men zombier,
är billiga som en hink med plastprotessmink.
Så jag beslöt att göra en film.
Men först måste jag lista ut
hur jag kunde få er tillbaka till ön.
Jag hade läst om Shaggy
och Scoobys förkärlek för Elvira på tv.
Skräckvärdinnan på tv.
Och eftersom alla konstiga Hollywood-typer känner varandra,
ringde jag henne och bad om hennes hjälp att sälja
hela den här semestergrejen.
Du är den anonyma sponsorn.
Skyldig.
Sen måste jag få med zombierna
på ett sätt som skulle få tittarna att tycka det var spännande,
men inte övertyga er om det kommande hotet.
Så du högg ner trädet för att blockera vår väg hit.
Och skar sönder bilens däck.
Nej, faktiskt inte.
Jag vet inte vad det var.
Ett till mysterium.
Kanske, och bara kanske, ett olöst.
Jaha...
Första gången jag lät zombierna attackera var på spat.
Jag hoppades få en sekvens med en zombiejakt
kanske en stor final i hotellet.
Men nej,
ni kom på ett sätt att fånga mina zombier innan jag var klar.
Jag hade lyckats med det
om det inte var för er
och er otroliga talang att lösa mysterier.
Månader av research bortkastat,
jag hittade till och med ett konstigt litet hängsmycke
som jag tyckte var ett gott omen för att filmen skulle bli av.
Simones smycke?
Det hjälpte inte.
Det var inte så snällt.
Du gjorde oss alla oroliga över att nåt hemskt pågick.
Ja, och så fick vi veta
att det enda hemska var du.
Jag är ledsen. Det är jag verkligen.
Jag trodde att med ert fantastiska agerande,
er snygghet...
Tja... jag antar det.
...och komiska timing...
Okej! High-Five.
...skulle det bli en fin film.
Men nu kan jag aldrig göra färdigt filmen.
Åh, nej.
Gråt inte.
Det du gjorde var fel,
men vi kan ändå göra färdigt filmen.
Kan vi?
Så klart vi kan. Hur svårt kan det vara?
Memorera några repliker här och se rädd ut där.
-Menar du det? -Varför inte?
Det var ju meningen att vi skulle ha skoj.
Och det ger mig tid att äntligen lista ut
det stora mysteriet i de olösta mysterierna.
Zombie-öns mysterium.
Då, mina damer och herrar,
ska vi göra en film!
Några tårar funkar varje gång.
STJÄRNA
ZOMBIETONÅRINGAR OCH DEN FÖRDÖMDA ÖN
Hollywood.
I den här scenen har ni upptäckt Morgan Moonscars skatt
och måste öppna den för att få de onda zombieandarna
att återvända dit där de kom ifrån.
Det är inte så historien går.
Zombierna var bara offer för kattfolket.
Hallå? Baserad på sanna händelser.
Är det bara jag,
eller söker Velma, nu när hon får lösa mysterier igen,
efter dem överallt?
En gång lät jag bli att äta gluten i ett helt år och efter det
åt jag mer gluten på en dag än i hela mitt liv!
Jag tror att det här är likadant.
Vad är gluten?
ZOMBIETONÅRINGAR OCH DEN FÖRDÖMDA ÖN - TAGNING 20
Det är kallt ute.
Ni är våta och huttrar.
Men vi är inte... Våta.
Tagning!
Det är hon! Hon är tillbaka!
MYSTERIEBILEN
Vad jag har saknat dig!
Jag kan inte fatta det.
Jag kan inte fatta att det är du, var har du varit?
Freddy, mår du bra?
Fred, det är inte den riktiga mysteriebilen.
Det vet du inte.
Hon kanske blev starkare, och bröt sig ut för att hitta mig!
Tyvärr inte.
Fred, gänget, det här är Seaver. Han är vår stuntman.
Hejsan.
Seaver lät bygga den här vackra bilen
till filmens klimax.
Den ska hoppa över hotellet
när den jagas av en zombiehord!
Japp! Jag har kört den fram och tillbaka över ön
sen vi kom hit på färjan igår.
Färjan?
Jag trodde jag hallucinerade!
Varför sa du inget?
På grund av löftet.
Jag var så desperat att lösa ett mysterium
att jag började tro att jag bara hittade på ett.
Jag trodde nästan att jag blivit galen.
Men nu när jag vet att jag inte är galen,
får jag köra den?
Nej, det får du inte.
Det krävs ett utbildat proffs för att köra den.
Men... Du får sitta bredvid när jag parkerar den på färjan.
Coolt!
Jag låter er grabbar ta hand om det medan vi går till nästa scen.
Vilken är nästa scen?
Ni får se.
Och tagning!
Jag är hungrig.
Nej, nej. Scooby, nej.
Försök igen.
Jag är hungrig.
Nej, Scoobs. Du ska säga: "Jag är rädd."
Repliken är: "Jag är rädd."
Jag är...
Hungrig.
Inte: "Jag är hungrig", utan "Jag är..."
Va?
Vet du vad, Scooby? Jag fick precis veta
att det inte finns mer mat.
Jag upprepar, det finns ingen mer mat.
Jag är...
Rädd!
Perfekt!
Okej, Seaver. Spring rakt igenom rutan.
Den här actionkameran fångar allt i perfekt HD.
Fred, vad håller du på med?
Jag uppskattar Seaver och så, men jag behöver ingen stuntman.
Jag kan göra mina egna stunt.
Jag är ju en handlingens man.
Nej, du är en man med en kravatt.
Det är en stor skillnad.
Jag uppskattar din hängivenhet,
men vad händer om du blir skadad?
Du är en av stjärnorna.
Om du inte kan fortsätta är filmen över.
Jag antar att du har rätt. Jag...
Jag är ganska viktig.
Så klart att jag har rätt.
Jag är Alan Smithee. Har du sett hur många filmer jag har gjort?
-Nej. -Jaha, de är många.
Det finns en hel hög. Du måste lita på mig.
Är du redo, Seaver?
Och tagning!
Fred, sluta!
Missade.
Sjukvårdare!
Chefen, vi har ett problem.
Vad för problem?
Jag tror att vi har ett garderobsproblem.
Garderob!
Vi behöver större byxor.
I den här scenen tränger zombierna in er i ett hörn.
Ni måste bara stå där och se rädda ut.
Vi övar.
Okej. Se rädda ut.
Visst. Jag fixar det i efterproduktionen.
På era platser, allihop!
Tagning!
ZOMBIETONÅRINGAR OCH DEN FÖRDÖMDA ÖN - TAGNING 38
Se upp!
Alan, mår du bra?
Ja. Men vad hände?
Nån verkar ha kapat repet med flit.
Men varför?
Och är det där katthår?
Palmen. Simones smycke.
Nu gäller det, Velma! Ett av de olösta mysterierna!
Det händer. Jag måste gå!
Jag tror inte att hon mår bra.
Vi har större problem.
Det verkar som vi har ett nytt mysterium!
Kan du säga det igen?
Kanske med lite mer eftertryck?
Visst.
Gänget...
Vänta, jag är inte redo.
Okej, jag är klar.
Om tre, två, ett.
Gänget, det verkar som vi har ett nytt mysterium.
Bryt! Det var perfekt. Riktigt bra.
Nästa scen.
Velma! Mår du bra?
Jag mår bättre än bra.
Jag ska äntligen gå till grunden med zombie-ö-mysteriet!
Men det har vi redan gjort!
Det var bara en film som Alan ville ha oss med i.
Häng med. Inte den zombie-ön.
Den andra.
Den där kattfolket dök upp och försökte suga ut vår livskraft!
De kan inte ha varit på riktigt!
Det går emot naturlagarna.
Men det var på riktigt. Vi var där.
Nej. Det måste vara nåt annat.
Nåt rationellt.
Och nu när de är tillbaka, nu får jag min chans
att ta reda på vad som verkligen pågår, annars heter jag inte Velma Garbo.
Du heter Velma Dinkley.
Inte sen jag blev filmstjärna.
Velma!
Är kattfolket tillbaka?
Jag vet att ni är där.
Kom här, kissemiss.
Det här är sista inspelningen för idag.
Den magiska timmen!
Vi startar vädermaskinen och låter zombierna attackera.
Ni måste bara springa åt andra hållet.
Spring!
Shaggy!
Det är bara en katt. Inget att bry sig om.
Glöm det!
Jag vet att jag borde få panik,
men det här är äkta produktionsvärde!
Håll er undan.
Undan! Jag är allergisk!
Förlåt, chefen. Vi slutar.
Va? Kom tillbaka, ni kan inte bara gå!
Konsten då? Uppoffringen?
Vi klarar inte av det här.
Och katterna?
Nej. De är...
Kattfolket!
Vi måste härifrån.
Nej! Vi måste avsluta filmen.
Filmen?
Vi blir attackerade av odödliga kattmänniskor
och du bryr dig om filmen?
Vem bryr sig? Det måste finnas en väg bort från den här ön!
Färjan.
Ja.
Vi ses där.
Han har rätt. Den sista färjan avgår i skymningen.
Om vi skyndar oss hinner vi med och kommer härifrån!
Kom igen!
VÄLKOMMEN TILL PARADISET
Alan?
Åh, nej! Vad gjorde du?
Vi kan inte åka.
Inte förrän filmen är klar.
Vi måste göra färdigt den!
Alan har blivit galen.
Och vi har förlorat vår enda väg bort från ön.
Nej!
Jag förlorar inte en till. Inte igen.
Inte den här gången!
Gör det inte, Fred!
Jag...
Kanske han kan bli stuntman ändå.
Var inte orolig, baby. Fred är här.
Jag ser honom inte!
MYSTERIEBILEN
Gå in i mysteriebilen, allihop.
Skynda på!
Oroa er inte för mig.
Ta en kamera nån och filma det här!
Freddy, gör nåt!
VÄLKOMMEN TILL PARADISET
Varför behöver kattfolket Simones smycke?
Det kan man undra.
De hinner ifatt oss!
Vad var det?
Otur. Riktig otur!
Se upp!
Tack.
Fred, u-sväng. Nu!
Nu då?
Det finns bara en utväg.
Tror du att jag kan?
Jag vet att du kan.
Freddy, vad gör du?
Håll i er.
Jag behöver en exteriörtagning.
Ja!
Det var otroligt. Vi gör det igen.
Duktigt, Fred. Du var snabb och ursinnig.
Och tack vare min högflygande drönare fick vi med allt till filmen!
Jag tror det finns större saker att oroa sig för än filmen.
Titta!
Skynda er! Till hotellet!
Hon är min älskling och jag är hennes man
Hon har mitt hjärta i ett fast grepp
Hon är sockret i mitt te
Vi var menade för varann
Söt som socker och ren som guld
Hon har gjort mig helt galen
Jag är bara hennes, mitt hjärta, min själ
Jag önskar hon kände likadant
Hon är min raring och jag är hennes fan
Men hon kan inte bestämma sig
Hon är som ett gummiband
Hon går på men korsar inte gränsen
Jag väntar i evighet att hon ska bli min
Söt som socker och ren som guld
Hon har gjort mig helt galen
Jag är bara hennes, mitt hjärta min själ
Jag önskar hon kände likadant
Hon är min älskling och jag är hennes man
Hon har mitt hjärta i ett fast grepp
Hon är sockret i mitt te
Vi var menade för varann
Välkommen till Moonstar Island Resorts finaste restaurang.
För kräsna odödliga kattpersoner
har vi den finaste fisken som fångats i träsken i närheten.
Varsågoda och sitt.
En underbar måltid för er.
Smaklig måltid och mer.
Det rimmar.
Vad för en katt gillar inte fisk?
De verkar vara på gång.
Var kom ni ifrån?
Kom igen.
Vad gör vi nu? De är efter oss på nolltid.
Vi behöver en bra plats att gömma oss på.
Varför tittar alla på oss?
Så oförskämt.
Eftersom ni två är de bästa gömmarna vi vet.
Bra poäng.
Jag tror att vi vet den bästa platsen.
In här, fort!
Är vi säkra på det här?
Visst.
Var är vi?
Jag minns det här.
Det var här som kattfolket försökte suga ut vår livskraft
sist vi var här.
Men vi stoppade ju dem. De här är kanske släktingar.
Kanske, kanske inte.
Inget kändes rätt i det förra äventyret,
men jag kunde inte lista ut varför.
Scoobs, rör på dig, filma.
Är du okej, Scoob?
Ja.
Varför är det ett hål mitt i grottan?
Varför finns det hål överallt?
Det verkar som om nån har grävt efter nåt.
Kattfolket kanske behövde en kattlåda.
De letar säkert efter Moonscars försvunna skatt.
Varför skulle mystiska odödliga varelser behöva en skatt?
Exakt min poäng.
Se på det där.
Det är månuret.
Kattfolket väntade på att skördemånen skulle stiga
för att kunna stjäla vår livskraft.
Vad konstigt.
Kattsymbolen på månuret ser ut precis som Alans smycke.
Det är väl okej, men om kattfolket finns,
då är resten av legenden också sann.
Om vi inte kommer ut härifrån, dör vi,
eller blir åtminstone odöda, vilket också låter illa.
Jag tror jag vet vad det är med kattfolket
och vad viktigare är, jag tror jag vet hur vi kan stoppa dem.
Men det är för sent, skördemånen har stigit.
Det betyder att vi alla kommer att förvandlas till zombier.
Den här gången tror jag att du har rätt.
Hjärna.
Jag behöver hjärna.
Nej, undan.
Stanna. Vi visste inte ens att förbannelsen var sann.
Det var inte ens min idé.
Som jag väntade mig.
Välkomnarna och färjkaptenen
från när vi gick iland på ön.
Va? Ni är inte zombier.
Och ni är inte själsugande kattfolk.
Bravo!
Jag kunde inte ha bett om ett bättre agerande.
Det var underbart. Jag visste inte att du hade det i dig.
Men hur?
Det var enkelt.
När vi fick veta att de spelade in en film,
tänkte jag att den som försökte sabotera filmen måste ha en orsak.
När vi såg hålen i grottan och piedestalen, föll allt på plats.
Nån från ön måste söka efter Moonscars skatt.
Och vilka var de enda på ön
som inte var med i filmen?
De här tre.
Men hur visste du att de skulle vara rädda för zombierna?
Om de var så övertygade att Moonscars skatt existerade,
vilket den förstår inte gör,
måste de tro på förbannelsen.
Så vi lämnade smycket för att dra in dem i kryptan
och klädde oss som zombier för att lura dem in i min fälla.
Vilket förresten fungerade.
Men guldet då?
Guldfolieinslagna Scooby Snacks,
av Alan Smithee-produktionen.
Det är några saker jag inte förstår.
Bara några?
Ja, hur kunde de kontrollera katterna?
Med den här.
De fyra använde en kattvissla för att få dem att göra som de ville.
Fyra? Vi är bara tre.
Det är inte sant!
Det finns en läskig svart katt,
den som punkterade taket på mysteriebilen.
Som attackerade oss i korridoren.
Scooby, närbild. Så stor, här.
Kanske, och bara kanske,
det verkligen finns en odödlig kattperson kvar på ön.
Ni kanske inte stoppade alla sist ni var här.
De kanske fortfarande finns kvar.
Och stryker omkring på ön i jakt på sina nästa offer.
Spara bandet. Det betyder pengar.
Jag vet vad ni tänker.
Jag säger inte det för att
"Baserat på en sann historia" kommer att sälja fler biljetter.
Du har rätt. Det är precis det jag menar.
Och det ska stå direkt under titeln!
Här kommer er eskort, i precis rätt tid.
Vi hade kommit undan med det också om det inte varit för er...
-Era... -Snokande spolingar!
Och glöm inte begåvade filmregissören Alan Smithee.
Vi har inte glömt.
Du ska få, Smithee.
Det tror jag säkert. Men inte före du får ditt.
Ha så roligt med 15 år till livstid i fängelset.
Och jag var så nära att bli klar med filmen.
Jag behövde bara en prima final.
Du försökte åtminstone.
Det kittlas.
Ser man på. Jag undrar vad de gör.
Legenden säger att katterna
var Moonscars skatts väktare.
Kanske...
Kan det vara?
Jösses!
Det är guld! Jag kan inte fatta det!
Jag är rik! Riktigt, riktigt rik.
Med allt det guldet kan du göra en uppföljare eller kanske en trilogi.
Ja, en trilogi.
Skämtar du?
Efter den här filmen är jag klar med filmbranschen.
Men jag trodde det var din dröm?
Jag har en ny dröm.
Den innehåller pensionering på en tropisk ö
där ingen ger en anteckningar
och där framtiden hänger på en filmsuccé.
Det var ett nöje att jobba med er,
men jag är pensionerad nu.
Vilken semester.
Kanske den bästa nånsin!
Hur så, Velma?
Jag får äntligen kryssa av ett av mina olösta fall.
Olösta? Men kattfolket förra gången...
Måste vara samma som sökte skatten den här gången.
Och de första zombierna?
Träskgas.
Jag tror det är bäst att låta henne vinna det här.
Poängen är att vi inte kan sluta lösa brott
för att vi är rädda för att bli sårade eller trampa på nåns tår.
Vi har det i blodet.
Det är vårt öde.
Velma har rätt.
Vi borde aldrig ha tvingat er att lova vara några ni inte är.
Ja.
Dessutom, eftersom jag inte sprungit omkring och jagat monster,
har jag gått upp ett helt kilo.
Vem visste att det var så bra motion att vara rädd?
Vad säger ni, gänget? Mystery Inc. för alltid?
Freddy?
Jag är med så klart. Men om vi ska göra det här,
kommer vi att behöva den riktiga mysteriebilen.
Jag borde aldrig ha sålt den.
Och vi ska göra vad vi kan för att få tillbaka den.
Då...
Mystery Inc. för alltid!
Jag kan inte fatta det.
Sheriffen, vad gör du här?
När jag hörde om några tonåringar och en hund som var insyltade
med några skurkar utklädda till katter,
tänkte jag komma och ta en titt.
Det visade sig att jag hade rätt.
Ni löser mysterier igen, eller hur?
Jag trodde vi var överens om att ni inte skulle göra det mer.
Men, sheriffen...
Vi bara måste få lösa mysterier.
Det är det enda vi är bra på.
Varför låter du oss inte vara de vi är menade att vara?
Du behöver inte gråta, Daphne. Du kan säkert göra nåt annat.
Men det finns inget annat. Det är vårt livsverk.
Jag antar att ni blir tvungna.
Tack, sheriffen.
Några tårar lurar dem varje gång.
Eftersom jag inte kan övertala er,
får jag bara säga att ni måste vara försiktiga.
Det finns många där ute
som inte alls gillar att ni snokar i deras affärer.
Uppfattat. Tack, sheriffen.
Okej då. Ska jag ge er skjuts hem?
Om en stund, kanske.
Att vara zombie gör en hungrig.
Det stämmer.
Scooby-Dooby-Doo!
Hej, mina små monster. Välkomna tillbaka.
Strax kommer en zombiefilm som säkert får er att jama efter mer.
Håll i svansen när vi ser på
Zombietonåringar och den fördömda ön.
Seriöst? Heter den så?
Kör den.
På en ö omgiven av vatten
kommer en grupp godtrogna tonåringar att möta en skräck
som inte är mänsklig.
Och... Tagning!
ZOMBIETONÅRINGAR OCH DEN FÖRDÖMDA ÖN - TAGNING 137
-Jag är hungrig. -Bryt!
Jag är hungrig.
Hungrig.
Jag är...
Hungrig.
Bryt!
Tagning!
Bryt!
Fred, inte igen.
Tagning!
Hör på. Jag vet att det finns mystiska saker runt varje...
STORA BLOGGEN OM MYSTERIER
Bryt! Ni har förstört allt. Allt!
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis