ГАРЛЕМ
У природі вразливість є подібною до слабкості
і здебільшого призводить до смерті.
Ось чому морська черепаха одразу ж біжить на повній швидкості до води.
Недостатньо спритні стають здобиччю.
Іноді людям, особливо чорношкірим,
для яких гра у виживання складається не на їхню користь,
так добре вдається маскувати вразливість перед світом,
що ми навіть не помічаємо, коли її відчуваємо.
Так. Зміна планів, чуваче. Каміла не прийде.
-Цікавий поворот. -Ага.
Я прийшов від неї передати тобі, щоб рухався далі.
-Це вона каже чи ти? -Я кажу її слова.
Чому вона сама цього не скаже?
-Ти несерйозний. -Що?
-Так. -Це її слова чи твої?
-Так. -Це ти кажеш «так» чи Каміла?
-Про що, в біса, ти говориш? -Не знаю.
Годі їй писати.
Навіщо їй посилати тебе, коли вчора в університеті все було круто?
-Ви бачилися вчора? -Вона тобі не сказала. Подвійний поворот.
-Вона казала тобі прийти? -Лишила телефон. Я бачив твоє СМС.
Вона щось приховує, ти зламуєш її телефон.
Чудовий початок щасливого життя разом.
Взагалі-то так. СМС, яке ти їй надіслав про те, що ви гарна команда, маячня.
Це ми — команда. Вона обрала мене.
Бро, те повідомлення стосувалося роботи. Нам запропонували грант.
-Грант? -Так.
Це коли фонд платить тобі за дослідження.
-Я знаю, що це. Не тупий. -У чому проблема?
Вона шукає іншу роботу. Ця означала б неабияку помітність і гроші.
Чому вона не хоче?
Вона боїться, що тебе непокоїтиме її праця з колишнім.
Я люблю Камілу й не хочу, щоб вона через мене жертвувала роботою.
-Вона має погодитися. -Безперечно, має.
-Так, я поговорю… -Я поговорю з нею.
Поговори з нею.
Допоки ми розуміємо, що вона з тобою працює, а мене кохає.
За рахунок закладу. Щасливого прайду, хлопці.
Оце так поворот.
-Привіт, любий. Вибач щодо Тай. Я… -Забула це?
Так. Найдовший день за все життя.
-Привіт. -Привіт.
Виглядає гарно.
-Це ти гарна. -Дякую.
-Де була? -У докторки Прюїтт а потім в деканаті.
Це був жах. Асистентка докторки Прюїтт вкрала половину її проєкту
про Сенека-Вілледж і вдавала з себе чорношкіру. Це біла дівчина з Флориди.
Ніяк не розумію, чому білі жінки вдають, що вони не білі.
Хочуть більшої різниці в зарплаті?
Чи справа в расизмі? Чи у звичайних заздрощах?
-Адже, знаєш… -Авжеж. Розумію.
Тож зараз університет вимагає документи, щоб підтвердити, хто ми,
мені треба принести свідоцтво про народження,
значить, треба поїхати до мами.
Але сама я їхати не хочу, тож поїдеш зі мною? Це займе 10 хвилин.
-Домовилися. -Ще б пак.
-А що ти робив увесь день? -Небагато.
Бачився з твоїм Джеймсоном.
Так. По-перше, він не мій.
І що ти маєш на увазі, бачився? Типу, умисно?
Це божевілля. Я написав тобі.
Твій телефон дзенькнув ось тут, і одразу ж він написав тобі про зустріч.
Невеличкий збіг. Але я пішов.
-Дивно якось. -Він наче досі тебе домагався.
-Ні. -Але виявилося, що ні.
Ми поговорили, здається, річ була в гранті, який ви отримали.
І, власне, ми думаємо, ти маєш погодитися.
Чоловіки поговорили й вирішили, що мені робити.
Яка хрінь. Не кажучи вже про нишпорення в моїх повідомленнях.
-Якого біса, Ієне? -Це було геть не так.
Перше, що я зробив, це розповів тобі. Це не я маю таємниці.
-Ти про що? -Чому б тобі не розповісти?
Так. Тож ти випадково проглянув повідомлення від моєї лікарки,
чи ти і мою пошту читав?
Це не таємниця. Мені треба було кілька днів, щоб усвідомити, що
можливо, я не матиму дітей.
Що?
Чекай. Це не те, що ти…
Я говорив про те, що ти приховала зустріч з Джеймсоном.
-Що не так? -Кількість… яйцеклітин.
Результати фертильності, на які ти чекала, — ти знала?
-Ти переживала це наодинці? -Я хотіла сказати.
Просто… Це так приголомшливо — дізнатись, що наші плани
можуть бути фізично нездійсненними.
Я б міг бути з тобою поруч. Ти могла б бути поруч зі мною.
Ми б могли…
Якого біса? Ми наче з'ясували, що ти не ховатимеш нічого до останньої миті.
Хто ми такі? У нас стосунки чи ми, як та клята фальшива біла дівчина,
-вдаємо з себе тих, ким ми не є? -Ієне. Ієне, ми не фальшива біла дівчина.
Ще трохи.
-Точно. -Доброго ранку, Зої.
Чорт. Я забула.
Іду. Іду.
Дякую, Поле.
Так.
Тепер героїн доставляють додому?
Смішно. Ні. Це щодо фертильності. Я планую заморозити яйцеклітини.
А я думала, що у нас все добре. Ти хочеш дітей?
Я хочу мати варіанти. У мене проблеми зі здоров'ям…
Ми наближаємося до серйозної особистої розмови.
То якби я тобі сказала, що дуже боюся голок…
-і потребувала допомоги… -Так, ні.
Ясно.
Дякую за одну з найвеселіших ночей у моєму житті —
ти знаєш, яка висока моя планка.
Крапка.
Ти не така вже й велика.
Не можу знайти мій лубрикант і ліфчик, тож залиш їх собі.
-Гаразд. Ти така добра. -Дякую.
Гей. Хтось із вас зможе бути медсестрою…
Медсестрою, яка може… Мабуть, ні.
Це всі? Агов?
-Чому я інша Шейла? Я була першою. -Усім байдуже.
«МЕТЕОРОЛОГИНІ: АВСТРАЛІЯ»
Ти недолуга тупиця!
Це ти недолуга тупиця. Я зроблю тобі брудну білизну.
Хто тепер недолуга тупиця?
МІЖНАРОДНА НЕРУХОМІСТЬ НА УЗБЕРЕЖЖІ
ШИКАРНА НЕРУХОМІСТЬ НА УЗБЕРЕЖЖІ ПОШУК ОБ'ЄКТІВ НЕРУХОМОСТІ ПО ВСЬОМУ СВІТУ
НЕРУХОМІСТЬ НА ОЗЕРІ КОМО КРАЩІ МІСЦЯ ІТАЛІЇ ЗА ВАШИМИ ДВЕРИМА
126 ВАРІАНТІВ У КАННАХ, ФРАНЦІЯ
ЖИВИ ЯК КІНОЗІРКА НА ПІВДНІ ФРАНЦІЇ.
ГАРЯЧІ АВІАРЕЙСИ
22 ГАРЯЧИХ АВІАРЕЙСИ ПОКВАПСЯ ПОБАЧИТИ СВІТ.
ПОЇХАТИ У ПОДОРОЖ НЕГАЙНО РАЙ БЛИЖЧЕ, НІЖ ВИ ДУМАЄТЕ
НЕГАЙНІ КРУЇЗИ ПЕРЕТИНАЙТЕ МОРЯ ВЖЕ СЬОГОДНІ!
ЩО ЗІ МНОЮ НЕ ТАК?
«СПАДОК РІЗДВА» «ЕБОНІ»
Ти зробив мені сюрприз на роботі.
Сюрприз? Ти сказала, коли в тебе перерва на ланч і де твій трейлер.
І ти внесла мене у список запрошених на зйомки, тож…
-Вважатимемо це сюрпризом. -Сюрпризом.
Перша сцена з поштаркою Ебоні офіційно знята.
Я позбулася цноти у різдвяному кіно Hallmark.
Як воно?
Так. Я сьогодні доставила багато листів. У кожному третьому було: «З Різдвом.
З Різдвом. З Різдвом».
Шоу дуже біле. У стилі «я хочу поговорити з вашим керівником»,
у мене лише година на ланч, тож або поїмо, або переспимо.
У мене спочатку делікатне питання.
Я знала. Ти надто гарний. Що? Одружений? Ідеш у тюрму? Підтримуєш Трампа?
Тверде «ні» в усьому. У тебе є якась передісторія.
Перед, зад і середина.
У мене день народження. Сьогодні влаштовую вечірку. Запрошую тебе.
Перш ніж щось скажеш: так, ми провели зовсім трохи часу разом,
для знайомства з друзями ще зарано, і я маю поводитися, наче мені байдуже.
-Але я хочу похизуватися тобою, Енджі. -Чорт. Ти надто гарний.
Це означає «так»? Адже ти — усе, що я хочу на день народження.
-Якщо ні, вечірку доведеться скасувати. -Так. Я б хотіла прийти.
Тоді пропустимо ланч заради чогось іншого. А потім поговоримо про вечірку.
Омела.
І як мені так пощастило?
Усі сторони згодні, що щойно платіж буде отримано сьогодні,
це убезпечує мою клієнтку від майбутніх вимог.
Надалі містеру Джонсу забороняються контакти з моєю клієнткою з усіх причин.
На цьому, ось ваша виплата.
Один мільйон п'ять тисяч вісімдесят вісім доларів і двадцять центів. Саме так.
-Авжеж. Гадаю, ми закінчили. -Згоден.
-Тай. -Оце вже в біса ні.
Ходімо, Джун.
Ось і міс Діва, Енджі.
-Привіт. -Привіт.
Я саме розповідала Террі, яка ти дотепна на зйомках.
І що мій чоловік знову п'є.
Але переважно про те, яка ти дотепна. Коли я вранці пішла, він збирав речі.
-Щасливого Різдва. -Наступна жертва.
-Хтось готовий до сцени вечірки. -Можна глянути, як вона виглядає?
Тому що в мене одяг зі знижками і волосся, якому не завадить зачіска.
-Ти дотепна. Як ми тебе любимо? -Що скажеш?
Скажу, що це ідеально.
Ти серйозно? Це ж навіть не стиль.
Не будь надто самокритичною.
Я не самокритична. Я критична до тебе.
Кумедно. Як сильно ми тебе любимо?
Серйозно, люба, якщо ти щось хочеш зробити, я тобі довіряю.
Побачимося на зйомках, Діво.
Це не лише твоя уява.
Тобто я у твоїй уяві, але ситуація реальна.
Контесс Вон? О боже. Вибачте, що вкрала вашу роль.
Без образ, але, дивлячись на твоє волосся і сукню, думаю,
що ти мала сказати «ні» ще на початку, серденько.
Це нечесно. Ми маємо грати й бути стилістами.
Я у фільмі, в якому не хочу зніматися.
Я була в мюзиклі, в якому не хотіла зніматися, і його так і не зняли.
Я краще почувалася, коли була безробітною.
Може, мені просто…
Ні-ні. Як щодо тієї чорношкірої дівчинки, яка підсіла на Hallmark?
Ти хочеш, щоб вона тебе побачила, так? Так.
У мене 20 хвилин до зйомок. Що мені робити з волоссям?
Те, що має робити кожна чорношкіра жінка, коли щось іде не так.
Зробити все самостійно.
Ні.
МАЙКУ ДОВГИЙ РОБОЧИЙ ДЕНЬ.
НЕ ХОЧУ ЗІПСУВАТИ ТОБІ ВЕЧІРКУ. ВІДСВЯТКУЄМО ЗАВТРА.
МАЙК ПРОСТО ПРИХОДЬ. ОБІЦЯЮ, НІЧ БУДЕ ЧУДОВА.
ЕНДЖІ ВЕСЕЛО НЕ БУДЕ. ВИБАЧ.
МАЙК
КВІНН ДЖОЗЕФ
Ти геть у іншому стилі сьогодні.
Що це? Вуличний повсякденний чи що?
Ні, нічого, що я чекала,
адже, хоч ти й запізнилася на 48 хвилин, я не засмутилася.
Важкий ранок.
Розумію. Я — королева важких ранків.
Просто вчора пішла ще одна няня,
коли в мене був пілатес — це був капець.
Я розумію свої привілеї білої.
Але якщо запізнюєшся, напиши. Чекати дуже ніяково.
І, авжеж, коли я там стояла, проходила повз моя невістка
з нульовим розміром і запитала, чому я підозріло виглядаю.
Як гадаєш, кріоліполіз взагалі спрацював? Здається, стегна не змінилися.
Вони брешуть. Розумієш? Ці клініки.
Вони присягаються, що приберуть зайві сантиметри й кілограми…
Ти колись стулиш пельку?
Що?
Ти все торочиш і торочиш всяку маячню.
-Боже, ти, мабуть, від себе втомилася. -Що коїться?
Коїться те, що я передумала. Я не можу.
Я маю зачинити магазин.
Це так дивно. І, мушу сказати, нетактовно.
Квінн, ти маєш переробити сукню, яку я тут взяла.
Я маю? Я маю це зробити, Джилл?
Квінн. Усе гаразд?
-Усе збіса чудово. -Квінн.
Як таке взагалі можливо? Чому в тебе не може бути одного дня лише на мене?
Мабуть, я могла б приміряти одяг. Обожнюю це.
Мамо, ти спиш?
-Якого біса? Каміло? -Чорт.
Привіт, мамо.
-Хто тебе послав? -Ніхто, мамо.
-Привіт. -Привіт.
-Що це таке? -Хіба не мило?
Це індичка з ірисок.
Купила на Etsy. Знаю. Не втрималася.
-Хіба не гарно? -Так.
-Ти ж її не їстимеш, так? -Яка ти дурна. Не всю.
-Попалася. Хіба не кумедні? -Але, мамо, зараз середина літа.
Відтоді як замінила батарейки, коти поховалися. Фрісбі.
Піца Кап.
-Знаєш що? Це мені дещо нагадало. -Мамо, мені взагалі-то треба йти.
Мені треба забрати свідоцтво про народження і карту соцзахисту,
тому, якщо ти знаєш, де вони…
Дивись, що я знайшла, коли шукала омелу.
О боже.
Віриш? Я ніколи не могла відтягнути тебе від цієї штуки.
-Так. -Гей.
Підключімо і пограймо, як колись.
Мамо, ми ніколи разом не грали в ігри.
Авжеж грали.
-Не грали. -Увесь час. Грали.
Ні. Ти купила це після смерті тата, щоб не возитися зі мною.
Чому ти завжди згадуєш про померлого батька, а не того, хто тут
-намагається зробити все веселішим? -Добре.
Добре.
Я піду. Час вирушати.
-Я тут сама-самісінька. -Так, мамо. І хто в цьому винен?
Ти зможеш. Ти зможеш, люба. Це просто клята голка.
Це просто клята голка. Гаразд.
Ні. Ти робила й складніші речі.
Побудувала компанію з клятого нуля. Ти левиця.
Ти можеш штрикнути себе. Один, два, три.
Стерво, ти це не зробила. Гаразд.
-Мамо, я не хотіла тебе засмутити. -Я стараюся, Каміло.
Знаю. Просто хочеться, щоб усе було по-іншому.
Я думала, відеогра тебе розвеселить, і так і сталося.
У мене є фото, де ти посміхаєшся.
-Це не змінює той факт, що тато помер. -Іди геть. Боже.
Мамо, якщо не говорити про щось, погані чи сумні почуття не зникнуть.
Цього не можна уникнути.
Мабуть, у нас більше спільного, ніж я думала.
Я піду. Розберуся зі свідоцтвом пізніше.
Стривай.
Я завжди тримаю все важливе під рукою.
СОЦІАЛЬНИЙ ЗАХИСТ
Повірити не можу, що ніколи це не бачила.
Це було твоє перше Різдво.
Це єдиний екземпляр, тому я тримаю його захованим подалі.
Ось.
Тепер і в мене є екземпляр.
-Я знаю, ти не просто прийшов у мій дім. -Я не міг піти, не попрощавшись.
Так. Ще й як, у біса, міг.
Ні. Знаєш що? Заходь. Маєш це почути.
Щоб заплатити тобі ні за що, мені довелося скасувати план запуску
побічного застосунку Q — «P — поліаморні побачення».
-Гарна ідея. -Так, стерво. У мене всі ідеї гарні.
І у мене будуть інші, і я буду багатіти,
а в тебе будуть лише гроші, які ти в мене вкрав.
Сподіваюся, ти собою пишаєшся. А тепер забирайся під три чорти.
Ні. Повернися, бодай тебе.
Годі грюкати довбаними дверима. Я в зумі.
Вибачте.
Тієї ночі, коли ти пішов, ти сказав, що у мене не було серйозних стосунків.
Те лайно було неправдою,
але з біса корисним, тому що допомогло мені проаналізувати мої побачення,
що було добре, тому дякую тобі.
Але у мене є дещо для тебе. Що в біса таке твоє життя?
Що в тебе були за стосунки, якщо за цей час
ти не зустрів нікого нового?
Ти так і не почав жити далі?
Замість цього ти тримаєшся за свій гнів, намагаєшся забрати мою квартиру й гроші?
Ти питав, що зі мною сталося, але, чорт, чуваче, що з тобою сталося?
Так, я втекла, але щоб знайти свій шлях у житті.
І тобі треба знайти свій.
Ось. Я не можу. Це не моє.
-У яку в біса гру ти граєш? -У жодну.
Я подумав… Не знаю. Що якщо завдам тобі такого болю, як ти мені, мені буде краще.
Але я почуваюся гірше.
Хоч скільки грошей я отримаю, ти все одно пішла.
І ти маєш рацію. Я не можу жити далі.
Не тому що не намагався. Але врешті-решт мене всі також кидали.
-Не намагайся змусити мене тебе жаліти. -Не треба, я це роблю за нас обох.
Я піду.
Не треба грюкати дверима. Домовимося, що це мається на увазі.
Але, Тай, я дійсно у захваті від усього, що ти зробила.
Мені дуже шкода.
Усе гаразд Нехай впаде одна сльоза
Це… Ні. Це…
Лайно. Чорт.
Бляха, тепер нічого не зробиш. Гаразд.
Я ж казав, дня народження без тебе не буде.
-А як же вечірка? -Моє бажання важливіше.
Я піднімуся.
Гаразд. Поїхали.
Ні. Гаразд. Ось так.
Чорт. Ні, отак. Чорт.
-У фільмах виглядає значно легше. -Я відкрию двері. 3-F.
-Гаразд. -Ні. У мене жахливий вигляд.
-Не кажи так про мою дівчину. -«Дівчину».
-Не вірю, що ти пішов з власної вечірки. -Не вірю, що ти не прийшла.
У мене був вкрай важкий день на роботі.
Найшвидший шлях засмутити чорношкіру жінку — через її волосся.
Що ж, я тут, щоб розрадити тебе.
Адже до мого народження лишилося десь 15 хвилин.
-Гаразд. Де твій торт? -Якийсь щур його знайшов.
-Це було так швидко. -Швидко може бути добре.
Зробімо це швидко.
-Швидко? Справді? -Так.
-Справді. -Добре.
Скинувши маску, вивівши страх із темряви, ми можемо стати вільними.
Не вбивай мене. Що ти там робиш?
-Я закінчив ще 10 «не вбивай мене» назад. -Але я навіть не відчула.
О боже. Дуже тобі дякую.
Завжди.
Іноді скинути маску може бути складніше.
Я зачиняюся. Ніч була довга.
Це не займе багато часу. Мама передає тобі вітання.
Чудово.
-Як вона? -Ну, це був не найгірший з усіх візитів.
Але я зрозуміла, що мама
піде на все, аби уникнути важких розмов.
І я бачу, що роблю те саме.
Наче якщо не говорити про це й робити кожен день святом,
усе якось владнається.
Я не хочу мати такі стосунки.
Кам, наші стосунки такими не будуть.
Так, але я маю таємниці, а ти перевіряєш мій телефон.
Ми схожі на маму.
Я мала сказати тобі, що Джеймсон бачився зі мною.
І про лікарку мала сказати. Я просто запанікувала.
Я не знала, як ти відреагуєш.
Годі, люба. Ти ж мене знаєш.
І є інші способи завести дітей. Усиновлення, сурогатне материнство…
Можемо навіть удочерити Енджі, якщо хочеш.
Слухай, якщо цього разу ми збережемо стосунки,
ми маємо розібратися з цим разом. Без таємниць.
Саме тому ми разом, розумієш?
Дякую.
-То який наступник крок? -По-перше, скажу Джеймсону, що…
Я робитиму дослідження за грантом з тобою. Не тому що ви з Ієном
вирішили за мене, а бо я не хотіла
через те, що не хотіла розбиратися з материнством, що тупо.
Це чудова можливість і помітність,
мені потрібна робота, тож я згодна.
Так. Дякую. Я… Це прекрасно.
Запам'ятай цей момент, коли зрозумієш, що в роботі я — скалка в дупі.
Я б не зробив це без тебе.
Не треба перебільшувати. Я погодилася.
Ні, грант би не погодили без тебе, тож…
Без мене? Чому?
Чому? Люди слухають тебе онлайн. Ти вражаюча.
Я вражаюча?
Тож після років, коли я не була вражаючою
або була наполовину чи на одну шосту, мої мрії стати вражаючою здійснилися?
-Ти знаєш, про що я. -Ні, не знаю.
Мабуть, нам треба скласти план гри. Комп'ютер.
-Смаколики. -Добре.
І старий добрий плейлист професорки Паркс.
Уперед.
-Ну гаразд. -То що, хочеш зробити це прямо зараз?
-А ти не готовий? -Вибач. Ні. Що?
-Я лишаюся. Я готовий. Почнімо. -Просто кажу. Добре.
ДІВЧАТА КВІНН
Я ЗНАЮ, Я КАЗАЛА ВАМ, ЩО ЗІ МНОЮ ВСЕ ГАРАЗД.
Я БРЕХАЛА. НЕГАРАЗД. ВИ МЕНІ ПОТРІБНІ. ПРИЇЖДЖАЙТЕ.
ЕНДЖІ: КВІННІ!!! ЛЕЧУ ТАЙ: ТРИМАЙСЯ, СЕСТРО. ЗА 10 ХВИЛИН БУДУ.
Дуже дякую, дівчата, що прийшли.
Я почуваюся таким телепнем, що говорила про Майка й згадала Vogue.
-Шкода, ти не сказала мені на прайді. -Але справа не у Vogue.
Справа наче в усьому. І ні в чому.
Я так багато всього маю. Чому я така засмучена?
-Не відчувай провину за свої почуття. -У тебе були важкі кілька місяців.
І якщо хочеш лаятися на Ізабелу, я тебе розумію. Можемо почати з її зубів.
-У неї чудові зуби. -Мені начхати.
Усе в ній зіпсується, коли я до неї доберуся.
-Дякую. -Нема за що.
У мене почуття, наче я хочу на кілька днів відпочити від свого життя.
Наче все забути.
Знаєш, на кого це схоже?
На білу жінку середнього віку, яка хоче написати мемуари про свої почуття?
-На Камілу після випуску. -Так. Вона була в безладі.
Саботувала власне майбутнє, хотіла кинути магістратуру.
-До нашої подорожі в Пуерто-Рико. -Пуерто-Рико.
Пуерто-Рико.
О боже. Та подорож допомогла їй боротися. Але це було тоді.
А це зараз, і ми лишилися тими самими подругами.
Так, але замість того, щоб згуртуватися навколо Каміли, ми з тобою.
Ця подорож була всім.
Може, той острів ще має цілющу магію.
Жодних недоліків. Крім того, що Тай доведеться заплатити левову частку.
Це гроші, які хочеться витратити.
-Перший клас і номер люкс, прошу. -Занадто.
Дівчача подорож назад до Пуерто-Рико.
-Дідько, так. -Так!
Бляха. Так.
-Буде весело. -Де Каміла? Вона мала б бути тут.
Напиши їй ще раз.
А іноді вразливість настільки всеосяжна, що її неможливо приховати.
Жодна маска не працює. Треба проявити слабкість, і життя може змінитися за мить.
Чорт.
Каміло, що ти накоїла?
Переклад субтитрів: Ганна Волошина
Творчий керівник Марія Поліщук