‎UN SERIAL NETFLIX
‎CARTEA A ȘASEA: DESCOPERIREA
‎Ți-a făcut rău?
‎Da.
‎Nu!
‎Scot cu forța oamenii din case.
‎- Trebuie să plecăm de-aici. ‎- Unde să mergem?
‎La biserică, să-mi iau fiul. ‎E încă în biserică.
‎- Ce i-au făcut? ‎- Eddie…
‎- Ce are tata? ‎- Ce-au făcut?
‎- Nu știu. ‎- Ai zis c-ai studiat chestia asta.
‎Ai zis că ai eșantioane.
‎- Ba nu. Nu știu. ‎- Liniște!
‎Are cineva semnal?
‎Nu. Probabil au distrus releul.
‎Și au trimis feriboturile de aici.
‎Sturge umbla la vapoare. L-am văzut azi.
‎Vapoare, telefoane, curent. Ne izolează.
‎- Vapoare. ‎- Eu am o canoe în nord.
‎Nu cred că poate duce ‎pe cineva pe continent,
‎dar măcar am pleca de pe insulă.
‎Părinții mei… Sunt acolo. ‎Trebuie să vină cu noi, nu?
‎Să-i ducem la doctor. E loc.
‎- Pe vasele de pescuit e destul loc. ‎- Nu la asta mă refer.
‎Nu zice să plecăm.
‎Fiindcă ar veni după noi, cum a zis Bev.
‎De-asta nu le-au scufundat.
‎De-asta au scos doar niște piese. ‎Pentru că au nevoie de vapoare.
‎Ca să poată pleca… după aceea.
‎Sarah, ai zis că e contagios.
‎Dacă doar unul dintre ei ‎ajunge pe continent…
‎Cu ce ajută ăsta?
‎Cu ce ajută toate astea? ‎Armele și cuțitele?
‎Nu-i poți omorî.
‎Ai văzut, ei… Nu asta e calea.
‎Niciodată nu e asta.
‎Poate că nu.
‎Câștigăm niște minute.
‎Câteva minute în viață.
‎Și s-ar putea reduce la minute.
‎Poate secunde.
‎Niciodată n-am înțeles prea bine.
‎Spunem toți că există Raiul.
‎Și că ne așteaptă.
‎Apoi ne agățăm, ne luptăm și cerșim
‎câteva minute la sfârșit.
‎Minute.
‎Nu mai e vorba despre noi.
‎Ci despre toți ceilalți din lume.
‎Să mori pentru cineva necunoscut.
‎Nu e dragoste mai mare.
‎Asta scrie în Biblie, nu-i așa?
‎Întâi, trebuie să ducem tinerii ‎la loc sigur.
‎- Nu, ajutăm. ‎- Nu.
‎- Te rog, nu.
‎Ce-ar fi să mergem de-a lungul plajei ‎până în nord,
‎luați canoea și vâsliți…
‎Din nou.
‎Erin Greene!
‎Aș vrea să terminăm discuția!
‎- Poate că nu e… ‎- E acolo.
‎Nu.
‎Du tu copiii la loc sigur.
‎Eu aș vrea să vorbesc cu Bev.
‎Mamă!
‎- Te iubesc. ‎- Mamă!
‎- Atât de mult! ‎- Mamă!
‎Du-te.
‎N-am nimic cu tine, Annie Flynn.
‎Vreau doar să discut puțin cu Erin Greene.
‎Și cu Sarah Gunning.
‎Poate și cu acel șerif terorist, ‎dacă e tot cu ei.
‎Da. Sunt toți înăuntru.
‎- Și doi copii. ‎- Copiii o să fie bine.
‎Sunt deja salvați.
‎Doar nu crezi că i-aș pune pe copii ‎într-un pericol real, nu?
‎Pentru ce e ăla, Annie? ‎Spune-mi că nu e pentru noi.
‎- Am depășit deja asta. ‎- Nu este.
‎Bev, vreau să mă asculți.
‎Cred că trebuia să auzi asta demult.
‎Nu ești un om bun.
‎Ei bine…
‎Nu era nevoie.
‎Dumnezeu nu te iubește ‎mai mult decât pe altcineva.
‎Nu ești o eroină.
‎Și, cu siguranță, nu ești o victimă.
‎N-aș ține predici, Annie Flynn.
‎Nu până nu-ți scoți bârna din ochi, ‎cum s-ar zice.
‎Nu-mi place să ponegresc morții, ‎dar, dacă Riley Flynn,
‎un bețiv și un ucigaș,
‎reflecta modul în care a fost crescut…
‎Așa este.
‎Cu fiecare părticică.
‎Dumnezeu îl iubește.
‎La fel de mult ca pe tine, Bev.
‎De ce te supără asta așa mult?
‎Doar ideea că Dumnezeu îi iubește ‎pe toți exact ca pe tine.
‎Trage de timp. Verifică în spate.
‎Doamne!
‎E-n regulă. O să fii bine, Annie.
‎Uită-te la mine. ‎O să-ți revii cât ai clipi.
‎O să fii…
‎Vrăbii.
‎În Biblie scrie: ‎„Nicio vrabie nu cade pe pământ
‎fără știrea Tatălui vostru.” ‎El simte fiecare moarte.
‎În tinerețe, am fost în America de Sud, ‎într-o misiune,
‎și am stat sub
‎o cascadă uimitoare.
‎Cât de mare era! Ce greutate avea!
‎Zgomotul făcut acoperea ‎toate sunetele junglei.
‎Toate păsările și toate glasurile. ‎Apoi, când am îmbătrânit,
‎mă gândeam la moarte, ‎la câte ființe mor în fiecare secundă…
‎Oameni, animale, vrăbii…
‎Dacă fiecare picătură de apă ‎din acea cascadă ar fi o moarte,
‎m-am gândit: ‎„Probabil că așa e pentru Dumnezeu.”
‎În fiecare clipă a fiecărei ore ‎a fiecărei zile, un potop al morții
‎atât de zgomotos, ‎încât cum ar putea să audă
‎rugăciunile mele șoptite mai tare ‎decât acel răget asurzitor de morți?
‎Când am văzut ce mi-a fost dat, ‎m-am gândit:
‎„S-a terminat. E sfârșitul răgetului.”
‎Gata cu moartea.
‎Dar, dacă e să fiu sincer, ‎și n-are rost să mai fiu altfel,
‎a fost pentru tine.
‎Pentru tine și pentru Sarah. ‎De-asta am făcut-o.
‎De asta am pus chestia în portbagaj.
‎De-asta am mituit și am mințit, ‎și am adus-o pe furiș.
‎Ăsta a fost motivul. N-am vrut să muriți.
‎Nici restul, desigur, dar…
‎N-am vrut ca tu și Sarah…
‎Ne irosiserăm întreaga viață.
‎Mă uitam lung vizavi de biserică.
‎Prea temător să vin și să fiu cu tine.
‎Prea temător ‎să spun adevărul fetei noastre.
‎Nu l-am simțit ca pe un păcat, ‎asta-i chestia.
‎Nici tu, iar fiica noastră ‎n-a fost niciodată un păcat.
‎N-a fost niciodată o greșeală.
‎Niciodată.
‎Ce-am fi putut face?
‎John.
‎- Era o cu totul altă lume. ‎- Ei bine…
‎Obișnuiam să-mi spun… Îmi spuneam…
‎în nopțile alea grele ‎când erai atât de aproape
‎și dormeai lângă omul ‎cu care trebuia să fii, că…
‎Că tu…
‎Dacă ai fi venit să-mi ceri, ‎mi-aș fi dat jos gulerul alb
‎și aș fi plecat cu tine.
‎Oriunde în lume.
‎N-aș fi făcut asta niciodată, John.
‎Nu ție. Sau ei.
‎Și nu lui. Nu după război.
‎N-aș fi distrus patru vieți.
‎Dar asta s-a terminat acum.
‎Fiecare dintre noi a ales.
‎Ne-am trăit viața.
‎Ea a crescut, iar noi ne-am estompat, ‎și așa și trebuie să fie.
‎Trebuia să se termine.
‎Dar altă șansă?
‎Acum, că putem fi o familie de data asta.
‎Îți închipui un miracol ‎mai uluitor decât ăsta?
‎Adică… vindecarea unui orb, desigur.
‎Sau despărțirea mării, bine.
‎Dar o a doua șansă?
‎Ăsta e un miracol adevărat.
‎Ajutor! Să mă ajute cineva!
‎Soțul meu! Ajutați-mă!
‎- Liniște. ‎- Ajutor! Ajutați-mă!
‎- Trebuie să plecăm. Acum. ‎- Ajutor!
‎- Bună, Flynn. ‎- Ajutor!
‎Mirosiți bine.
‎Adică… mirosiți fantastic.
‎Înapoi!
‎Cap de cârpă.
‎Ajutor! Ajutați-mă!
‎Ajutor!
‎- Leeza. ‎- Tati?
‎Tati.
‎Fugiți!
‎Hai, fugiți!
‎Fugiți!
‎De ce a făcut asta?
‎Nu contează.
‎Trebuie să stingem focul.
‎Nu știu.
‎Dacă se răspândește, ar putea…
‎Toată insula. ‎Cu vântul ăsta, e ca un butoi de pulbere.
‎Ar putea rade tot ca-n '84.
‎Ba nu. Malul vestic nu e suficient
‎ca s-o aprindă pe toată și nici așa…
‎Biserica n-a ars în '84.
‎Apocalipsa.
‎„Primul înger a sunat din trâmbiță ‎și au venit grindină și foc
‎amestecat cu sânge, ‎care au fost aruncate pe pământ.”
‎„Și o treime din pământ a fost arsă, ‎o treime din copaci a fost arsă
‎și toată iarba verde a fost arsă.”
‎„Iar partea celor lași, necredincioși,
‎abominabili, criminali, ‎desfrânați, vrăjitori,
‎idolatri și a tuturor mincinoșilor este ‎în lacul care arde
‎cu foc și pucioasă și aceasta este moartea ‎cea de-a doua.” Lasă să ardă.
‎Lasă să ardă tot.
‎Un nou potop.
‎Un potop de foc, ‎iar biserica o să fie arca.
‎Cetățenii insulei Crockett, ‎cetățenii cei buni
‎știu unde să se adăpostească de furtună.
‎Ia alea. Vino cu mine.
‎Ce rost are?
‎Minute.
‎În caz că e o barcă, poate cu motor.
‎O șalupă sau ceva.
‎O să fim bine.
‎Crezi că o să reușim?
‎N-am spus asta. Spun că, în orice caz,
‎o să fim bine.
‎În regulă.
‎MAGAZINUL UNIVERSAL AL INSULEI CROCKETT
‎E doar al meu.
‎La fel și la mine. E doar al meu.
‎Ceea ce le fac oamenilor…
‎Dar nu și tu.
‎- Nu, nu și eu. ‎- Sigur că nu.
‎Totuși, deja simt, Ed.
‎- Mă doare stomacul. ‎- Știu.
‎O simt.
‎Asta o să devin, ‎doar un animal care nu poate rezista?
‎Când i-am văzut la biserică,
‎am crezut că nu se pot abține.
‎Că e… ceva ce nu poți să nu faci.
‎Dar nu este, Annie.
‎Și eu simt.
‎Și eu mor de foame,
‎dar n-am făcut-o.
‎Orice ar fi asta,
‎nu schimbă cine ești.
‎Ard insula.
‎De ce fac asta? N-are niciun sens.
‎Sper că tinerii au ajuns la barcă.
‎Și eu sper.
‎N-o să aflăm niciodată, nu?
‎Probabil că nu.
‎Au reușit.
‎Decid că au reușit.
‎Leeza!
‎Leeza, scumpo, sunt tati!
‎Dacă mă auzi, urmează-mi vocea! ‎Leeza, te rog!
‎Leeza!
‎Leeza, scumpo!
‎- Leeza, scumpo! ‎- Leeza, scumpo, te rog!
‎E-n regulă. Poți să ieși.
‎Oprește-te!
‎Leeza Scarborough!
‎Tatăl tău e îngrijorat.
‎Leeza!
‎Răspândiți vorba. Cine nu e ‎în centrul de recreere până la răsărit
‎n-o să vadă altul.
‎Mergeți în casele goale, ‎în rulote, peste tot.
‎Se apropie zorii.
‎V-ați revenit!
‎Slăvit fie!
‎Și tu.
‎Monseniore, sunteți mai puternic ‎decât mine,
‎dar, dacă iertați greșiților dv., ‎și Tatăl ceresc vă va ierta.
‎Cine sunt eu să judec?
‎Totuși…
‎- Le-ai dat drumul. ‎- Bineînțeles.
‎Veniți. Să vă arăt.
‎„A nimicit orice ființă ‎de pe fața pământului.”
‎„De la om la animal, până la târâtoare ‎și păsările cerului. Au fost nimicite.”
‎„Și a rămas numai Noe ‎și cele ce erau cu el în arcă.”
‎St. Patrick nu e doar o biserică, ‎monseniore. Este o arcă.
‎Am pregătit paturi pliante ‎pentru cei aleși.
‎Vom fugi la vasele noastre și apoi,
‎ca oile printre lupi, cum ați spus,
‎vom răspândi vestea cea bună.
‎Și cine decide cine e ales?
‎Noi. Eu și dv.
‎- Și ce se întâmplă cu restul? ‎- Nu prea știu.
‎Nu depinde de mine.
‎E între ei și Dumnezeu, nu-i așa?
‎Nu.
‎Poftim?
‎Nu, am înțeles greșit.
‎- Nu fiți ridicol. ‎- Beverly, uită-te la ei.
‎- Noi suntem lupii. ‎- Nu.
‎Nu, vă rog. Nu și dv. Nu dv., monseniore.
‎M-am înșelat, ne-am înșelat. ‎Ne înșelăm. Asta trebuie să înceteze.
‎Le trebuie îndrumător.
‎Uitați-vă la ei! Sunt pierduți ‎fără un îndrumător, fără un păstor.
‎Trebuie să fiți dv., monseniore. ‎Mereu ați fost dv.
‎Nu! N-am fost eu niciodată. ‎Asta-i chestia cu preoția.
‎Nu trebuie să fie despre mine. ‎Trebuie să fie despre Dumnezeu!
‎Presupun că nu mai sunteți dv.
‎Desigur, ne-a spus asta.
‎Însuși Iisus. Ne-a avertizat ‎împotriva cărturarilor, a preoților.
‎În Matei. „Nu spuneți «tată» nimănui ‎între voi pe pământ,
‎pentru că unul este Tatăl vostru, ‎cel ceresc.”
‎„Vai de voi, cărturari, ‎farisei, fățarnici!”
‎Pui de vipere.
‎Dar dv., monseniore…
‎Monseniore Pruitt, ‎trebuia să fie adevărat și în cazul dv.?
‎Presupun că virtutea nu e virtute ‎dacă nu te costă nimic.
‎Dintotdeauna a dus ‎în direcția asta. Erați…
‎Urma să fiți ultima și cea mai grea ‎încercare a credinței mele. Dv.
‎„Mergi în urma mea, Satană!”
‎„Ești o piatră de poticnire pentru mine,
‎pentru că nu te gândești la cele ‎ale lui Dumnezeu, ci la ale oamenilor.”
‎„Curva din Babilon.”
‎„Mama curvelor ‎și a tuturor ororilor pământului.”
‎Sper cu adevărat ‎să vă bucurați de răsărit.
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Nimic.
‎Suntem gata pentru ei. ‎Reține-i afară încă puțin.
‎Trebuie să-i numărăm bine,
‎ca să știm câte bărci ne trebuie.
‎Au ars bărcile.
‎Ce-au făcut?
‎Le-au ars.
‎Asta… nu contează.
‎Wade o să cheme înapoi feriboturile. ‎O să le cheme înapoi la momentul potrivit.
‎Cine a fost?
‎Te iubesc, mamă. Te iubesc, tată.
‎Doamne, ține-i în siguranță.
‎Și ocrotește-i.
‎Atinge-le inima și fă în așa fel ‎încât să nu se îngrijoreze.
‎Doamne, dă pace părinților mei.
‎Amin.
‎Mama mea.
‎Și tatăl meu.
‎Și fratele meu.
‎S-au dus cu toții, nu-i așa?
‎Da.
‎Dacă aș fi…
‎Dac-aș fi știut la acea cină, ultima cină,
‎- …m-aș fi purtat altfel. ‎- Ei știu.
‎Ei știu.
‎Hei! Cine-i acolo?
‎Howard?
‎Howard Hobbs.
‎Uite în ce hal ești! ‎Cred că ți-a fost greu,
‎bietul de tine.
‎Nu cred că te-am văzut vreodată la slujbă,
‎și, totuși, ai fost binecuvântat ‎în noaptea asta, nu-i așa?
‎Mântuit.
‎Botezat, presupun. Tu?
‎Am ucis-o pe Julie a mea.
‎Ți-ai ucis soția?
‎Și pe băieți. Mi-am ucis băieții.
‎Nu-mi place să-ți spun asta, ‎dar ai fi putut să-i aduci înapoi,
‎așa cum se pare ‎că Sturge te-a adus pe tine înapoi,
‎ceea ce stabiliserăm ‎că se face doar în anumite…
‎E-n regulă. ‎Dar da, ai fi putut să-i salvezi.
‎Chiar ușor, ‎dacă ai fi fost un om de credință.
‎Nu știu ce se întâmplă. Ce se întâmplă?
‎E sfârșitul, dle Hobbs.
‎Sfârșitul tuturor lucrurilor.
‎Toate zilele în care ai decis ‎să nu te închini,
‎toate zilele ‎în care i-ai întors spatele lui Dumnezeu…
‎Instrumentele mântuirii tale ‎au fost mereu acolo.
‎Ușile au fost mereu deschise, dar n-ai…
‎Pur și simplu, n-ai făcut-o.
‎Deci, da, în ora critică, n-ai știut.
‎Sunt cu Dumnezeu acum.
‎Consolează-te așa.
‎Îți doresc pace și îndurarea lui Dumnezeu.
‎Mă tem că nu e loc pentru el înăuntru.
‎L-am salvat, Bev.
‎Mereu m-a tratat bine.
‎Îmi pare rău, Howie. Îmi pare rău.
‎Mă gândeam că eventual
‎ai putea face o plimbare?
‎Pe țărm? Îți place apa.
‎Știu că-ți place. Poate…
‎Ai putea să privești răsăritul.
‎Dumnezeu o să fie cu tine, îți promit.
‎E monstruos.
‎Hei.
‎Adu-l înăuntru!
‎Urmează-mă, fiule.
‎Ești bine-venit în biserică.
‎Toată lumea este!
‎Toți sunt bine-veniți, ‎altfel nu este casa Domnului!
‎Bine.
‎Ieși prin spate, prin hol. Du-te spre apă.
‎Asta era ideea.
‎Ce mândru sunt de tine!
‎Îmi pare rău că nu ți-am spus niciodată, ‎eu și mama ta, dar…
‎Te iubesc atât de mult!
‎Am fost foarte mândru de tine
‎și mi-aș dori să ne fi cunoscut.
‎Și eu.
‎Ia-o prin spate. Mă ocup eu de…
‎Avea de gând să…
‎John.
‎John?
‎Iubito! Scumpo! Doamne! Nu!
‎Nu! Sarah!
‎Uită-te la mine. Nu, Sarah, iubito!
‎John.
‎E-n regulă. Poftim.
‎E-n regulă.
‎Nu!
‎Fetița mea. Doamne!
‎Când era mică…
‎locul ei preferat de pe insulă ‎era podețul de lângă mlaștină.
‎Podețul ăla.
‎Stai!
‎Viperă dezgustătoare!
‎Ne arzi în casele noastre?
‎Am știut ‎de când ai pus piciorul pe insulă,
‎normal că faci asta.
‎Teroristule!
‎Nu vă pot lăsa clădirea aia, asta-i tot.
‎Sunt sigur că e ultima rămasă.
‎Ți-e foame, nu?
‎Sânge murdar.
‎Uau!
‎Mă mir că n-ai așteptat ‎să fim toți înăuntru,
‎ca să te distrezi mai bine.
‎Mă mir că acționai când era goală, lașule.
‎Nu este, însă, nu-i așa?
‎Goală, adică.
‎Nu!
‎Hei.
‎Băiete.
‎Nu.
‎Există un verset în Biblie ‎care mi-a rămas întipărit în minte.
‎„Face să răsară soarele ‎peste cei răi și peste cei buni.”
‎Tată!
‎Tată, ridică-te.
‎Trebuie să existe un alt loc.
‎Nu, Bev, nu există un alt loc.
‎- Ai ars tot. ‎- Nu, eu…
‎Ar trebui s-o căutăm pe Leeza. ‎Hai s-o găsim.
‎Leeza.
‎Unde altundeva putem merge?
‎- Trebuie să existe ceva. ‎- Ba nu.
‎- Vapoarele! ‎- Vapoarele nu mai sunt, Bev.
‎Hei, puștiule.
‎Ești bine?
‎Nu cred.
‎Cred că…
‎Nu știu, dar cred că mi-am ucis mama.
‎Da. Și eu am făcut niște chestii ‎în noaptea asta care mi se par…
‎Am făcut niște chestii.
‎Mă ierți, puștiule?
‎O să te iert.
‎Haide. Și tu, Howie, haide.
‎Rezistă.
‎Tată.
‎Acolo.
‎Merge spre vest.
‎Fuge.
‎Fuge de răsărit.
‎Crezi că poate să reușească? ‎Înainte de răsărit?
‎Cincizeci de km?
‎Chestia aia de-abia zboară.
‎Nu, nu cred că poate.
‎Ce se întâmplă?
‎Ce?
‎Când murim.
‎Ce se întâmplă?
‎Da, ce dracu' se întâmplă?
‎Ce crezi că se întâmplă când murim?
‎Vorbind în numele meu?
‎Da.
‎În numele meu. Al meu.
‎Asta e problema.
‎Asta-i toată problema cu toată chestia.
‎Acele cuvinte, „al meu”.
‎Nu sunt cuvintele potrivite.
‎Nu e corect, nu este…
‎Nu este.
‎Cum am putut să uit asta?
‎Când am uitat asta?
‎Corpul se oprește celulă cu celulă, ‎dar neuronii continuă să funcționeze.
‎Mici fulgere, ca niște artificii înăuntru.
‎M-am gândit că o să fiu disperată ‎sau înfricoșată, dar nu simt așa ceva.
‎Nimic din asta.
‎Fiindcă sunt prea ocupată.
‎Prea ocupată în clipa asta. ‎Să-mi amintesc.
‎Desigur.
‎Îmi amintesc că fiecare atom din corp ‎a fost fabricat într-o stea.
‎Materia asta, corpul ăsta ‎e doar spațiu gol până la urmă,
‎iar materia solidă?
‎E doar energie care vibrează încet ‎și nu există „eu”.
‎N-a existat niciodată.
‎Electronii corpului meu se amestecă ‎și dansează
‎cu electronii pământului de sub mine ‎și cu aerul pe care nu-l mai respir.
‎Și îmi amintesc
‎că nu există niciun punct ‎în care asta se termină și încep eu.
‎Îmi amintesc că sunt energie. Nu memorie.
‎Nu sine.
‎Numele, personalitatea, alegerile, ‎totul a venit după mine.
‎Am existat înainte de ele, ‎voi exista după,
‎iar restul sunt imagini ‎adunate pe parcurs.
‎Vise efemere ‎imprimate pe țesutul creierului ce moare.
‎Iar eu sunt fulgerul care sare între ele. ‎Eu sunt energia care activează neuronii
‎și mă întorc.
‎Doar prin faptul că-mi amintesc, ‎mă întorc acasă.
‎Și e ca o picătură de apă ‎ce recade în oceanul
‎din care a făcut parte întotdeauna.
‎Toate lucrurile… o parte.
‎Noi toți… o parte.
‎Tu, eu și fetița mea, și mama, ‎și tatăl meu,
‎toți cei care au existat vreodată, ‎fiecare plantă, animal, atom,
‎fiecare stea, galaxie, totul.
‎Sunt mai multe galaxii în univers ‎decât fire de nisip pe plajă.
‎La asta ne referim când spunem „Dumnezeu”.
‎Acela.
‎Cosmosul și visele sale infinite.
‎Noi suntem însuși visul cosmosului.
‎E doar un vis despre care cred ‎că e viața mea, de fiecare dată.
‎Dar o să uit asta. Mereu o fac.
‎Mereu îmi uit visele.
‎Dar acum, în fracțiunea de secundă, ‎în momentul în care îmi amintesc,
‎în clipa în care îmi amintesc, ‎înțeleg totul dintr-odată.
‎Nu există timp. Nu există moarte.
‎Viața e un vis.
‎E o dorință.
‎Pusă iar și iar, în eternitate.
‎Iar eu sunt totul.
‎Eu sunt tot.
‎Eu sunt faptul că sunt.
‎Iartă-mă.
‎Nu-mi simt picioarele.
‎Subtitrarea: Iulia Rolle