‎UN SERIAL NETFLIX
‎CARTEA A ȘASEA: FAPTELE APOSTOLILOR
‎MAMA ȘI TATA
‎SLUJBA DE LA MIEZUL NOPȚII VIGILIA PASCALĂ ‎TOȚI SUNT BINEVE
‎Rahat!
‎Erin.
‎Am nevoie să m-ajuți.
‎Acum mă crezi nebună.
‎Tocmai am auzit ce-am zis ‎și eu cred că sunt nebună.
‎Da.
‎Sună nebunesc.
‎Ai auzit vreodată de…
‎Ignaz Semmelweis?
‎Nu.
‎Era un medic maghiar în anii 1840.
‎A ajuns să conducă două maternități.
‎Una era cea mai bună clinică universitară,
‎făcea totul, de la nașteri la autopsii.
‎A doua era pentru cele ‎care nu-și permiteau asistența medicală.
‎Nici nu era condusă de medici. Erau moașe.
‎N-a fost de mirare ‎că o clinică avea o mortalitate mai mare.
‎Surpriza a fost care.
‎Prima.
‎Clinica universitară. ‎Rata mortalității era uluitoare.
‎Femeile aveau șanse mai mari ‎dacă nășteau pe străzi.
‎Dar nu avea nicio logică ‎și asta îl înnebunea.
‎A făcut un studiu după altul, ‎s-a dat cu capul de pereți
‎până când a sugerat că
‎poate, dintr-un motiv inexplicabil,
‎studenții ar trebui să se spele pe mâini.
‎După efectuarea autopsiilor, ‎înainte de a asista la nașteri.
‎Așa că a impus spălarea pe mâini cu clor.
‎Mortalitatea a scăzut drastic.
‎Iar comunitatea științifică ‎l-a mâncat de viu.
‎Teoria germenilor a fost acceptată ‎după două decenii.
‎Astfel de idei erau întâmpinate ‎cu dispreț, ridiculizare, exil.
‎Semmelweis a fost internat ‎într-un azil de nebuni.
‎De un alt om de știință.
‎De fapt, a murit acolo.
‎Și când l-au înlocuit la aceste clinici
‎și au scăpat de nebunia ‎cu spălatul pe mâini?
‎Rata mortalității a crescut iar.
‎Da, Erin, povestea ta e nebunească.
‎Să-ți zic și eu ceva nebunesc ‎dacă tot am început.
‎Adică…
‎Ce contează puțină nebunie între prietene?
‎Mama și-a revenit într-un mod…
‎„Fără precedent” nu se apropie ‎nici pe departe.
‎Am încercat să înțeleg ‎în tăcere până acum.
‎Dacă aș spune cuiva ‎din comunitatea medicală ce văd,
‎ar crede că sunt nebună.
‎Ar crede că m-am țicnit.
‎Așa că am făcut analize. Multe analize.
‎Asta înseamnă prelevare de sânge ‎care să fie trimis pe continent,
‎dar încă nu l-am trimis, ‎pentru că tot fac asta.
‎Doar ca să văd iar.
‎Asta-i chestia cu știința.
‎Se ocupă cu ceea ce e observabil, ‎testabil, repetabil.
‎Îmi spui azi că Riley Flynn a ars ‎la lumina soarelui?
‎Exact.
‎A luat foc la soare, la propriu?
‎Ai dreptate, e o nebunie.
‎Ceva complet țicnit, ce-ar spune un nebun ‎de legat, îndopat cu antipsihotice.
‎Cineva dus cu pluta.
‎Doamne!
‎Ce faci acolo?
‎Nu trece nicio zi fără să declanșezi ‎alarma de incendiu.
‎Da, mamă.
‎Am luat-o razna. ‎Toți suntem buni de internat.
‎Monseniore, trebuie să fiți atent.
‎Draperiile sunt larg deschise.
‎S-a dus.
‎Habar n-am de unde știu.
‎Poate în același fel în care am știut ‎că Leeza poate să meargă, presupun.
‎În același fel… Aud vocea îngerului.
‎Soarele a răsărit și am știut, ‎pur și simplu.
‎S-a dus.
‎- Îmi pare rău. ‎- Era un dar. Este.
‎El l-a irosit.
‎„Răsplata păcatului este moartea. ‎Dar harul lui Dumnezeu este viața veșnică
‎în Hristos Iisus, Domnul nostru.” ‎Liberul arbitru.
‎Mâhnirea simțită pentru alegerea lui… ‎Oare Dumnezeu ce simte pentru lume?
‎Da.
‎Îmi pare rău că Riley a ales ce a ales.
‎Îți rupe inima, ‎dar asta nu e partea cea mai rea, nu?
‎E că unii nu se mulțumesc ‎să strice lucrurile pentru ei înșiși.
‎Trebuie să le otrăvească ‎și pentru ceilalți.
‎Îmi pare rău că zic asta, ‎îmi pare rău că gândesc așa,
‎dar lumea e cum e, ‎și trebuie să acționăm inteligent.
‎„Înțelepți ca șerpii ‎și blânzi ca porumbeii”, a spus El.
‎Cine știe cu cine a vorbit toată noaptea?
‎Cine știe ce altceva a făcut
‎să-i priveze pe ceilalți ‎de harurile lui Dumnezeu?
‎Și Iuda a făcut parte ‎din planul lui Dumnezeu.
‎Iuda făcea parte din el.
‎Faptele Apostolilor.
‎Când primii urmași curajoși ‎au fost trimiși în lume
‎„ca niște oi în mijlocul lupilor”, ‎cei ce au crezut erau „un singur suflet”.
‎„Niciunul dintre ei nu spunea ‎că ceea ce are este al său,
‎ci toate le aveau în comun.”
‎O să fie alții ca Riley. Întotdeauna sunt.
‎Cei care încearcă să otrăvească urechile ‎celor credincioși împotriva Domnului lor.
‎Dar, în seara asta,
‎haideți să avem încredere în biserică, ‎să le punem pe toate în comun.
‎Vigilia Pascală a fost mereu ‎o noapte a botezului.
‎Nu-i așa?
‎Există o afecțiune a sângelui numită ‎„protoporfiria eritropoietică”.
‎Multe dintre acele mituri își au originea, ‎probabil, în această afecțiune.
‎Cei bolnavi sunt extrem ‎de sensibili la lumină,
‎până la a arde și a se umfla la soare. ‎Și sunt foarte anemici.
‎Deci e o afecțiune a sângelui?
‎Nu și asta, nu.
‎Dar poate din aceeași categorie.
‎La fel cum răceala obișnuită
‎și ciuma bubonică sunt ‎din aceeași categorie.
‎Să zicem că oamenii de pe insulă ‎au ingerat ceva.
‎Un virus. O enzimă. Un nou tip de celulă.
‎Un fel de parazit. Cine știe?
‎Ceva ce repară celulele deteriorate,
‎este fotosensibil în mod violent ‎și cauzează o anemie groaznică.
‎O foame disperată de fier. ‎Fierul din sânge.
‎Inițial, chestia din sânge ‎e prezentă doar în cantități mici.
‎Dar, pe măsură ce raportul crește, ‎alterările fizice devin
‎mai pronunțate.
‎Mamă, când am pus sângele tău la soare, ‎și pe al tău, Erin,
‎chestia asta arde, ‎lăsând în urmă sângele vostru obișnuit.
‎Sângele meu?
‎Și al tău.
‎Am luat un eșantion după…
‎Și pun pariu ‎că, dacă aș lua sângele Leezei
‎după ce a reînceput să meargă, ‎ar fi la fel.
‎Dar la voi amândouă, sângele este, ‎în mare parte, sânge normal,
‎compus din plictisitoarele celule roșii.
‎Poate că Riley avea mai mult ‎în fluxul sanguin
‎și când razele ultraviolete ‎i-au străpuns pielea,
‎sângele, acum predominant chestia aia, ‎a luat foc.
‎Chestia asta,
‎dacă o ingerezi…
‎Ce s-ar întâmpla dac-ai fi însărcinată?
‎Ce se-ntâmplă atunci?
‎Teoretic, o sarcină este ‎o prezență străină în corpul uman.
‎Au loc multe procese menite ‎să împiedice corpul mamei
‎să atace fătul din uter. ‎Chiar și atunci, uneori…
‎Dar teoretic, având în vedere cât ‎de agresiv alterează corpul chestia asta,
‎reacția față de un făt ‎ar putea fi la fel de agresivă.
‎Îl poți opri?
‎Dacă majoritatea sângelui ‎ar fi încă al tău?
‎Ai putea opri procesul?
‎Nu știu. Habar n-am.
‎Cred că, atunci când ingerăm otravă, ‎alcool, orice,
‎înainte de un anumit punct, ‎dacă încetăm să luăm,
‎poate corpul nostru reușește să-l elimine.
‎Să-l filtreze, ca pe altă ‎substanță dăunătoare, dacă nu e prea mult.
‎Asta e ceea ce vreau să cred.
‎Sincer, mamă, n-am nici cea mai mică idee.
‎Bine.
‎Ce facem acum?
‎Riley.
‎Încerc să-mi amintesc ‎exact ce-a spus la sfârșit.
‎Dar nu-mi amintesc totul perfect.
‎Totuși, îmi amintesc un lucru ‎destul de bine.
‎A zis să fug.
‎E cineva?
‎Ed Flynn! Bună dimineața!
‎Bună. Te superi dacă…
‎Scuze de întrerupere.
‎Nu-i nimic. Ne pregătim pentru diseară.
‎Ești bine, Dolly?
‎Cu ce te putem ajuta, Ed?
‎V-ar deranja dacă am face o plimbare?
‎E puțin personal ceea ce am de zis.
‎- De fapt… ‎- Oricum plecam.
‎Se pare că sunt multe de făcut azi.
‎Vă lăsăm.
‎- Dolly. ‎- Ed.
‎Wade.
‎- Ed. ‎- Sturge.
‎Fii binecuvântat.
‎Ne vedem diseară.
‎- Scuze de întrerupere, din nou. ‎- Deloc.
‎Nu prea știu cum să zic asta, ‎așa că o s-o zic, pur și simplu.
‎Fiul meu… L-ați pus să scrie scrisori?
‎- Să repare greșeli? ‎- Da.
‎Da. O parte din recuperare presupune ‎repararea greșelilor. Lucram la asta.
‎Ei bine…
‎Nu cred că se simte bine.
‎Nu e de mirare pentru dv., ‎pentru mine sau altcineva, dar…
‎A scris niște scrisori.
‎Mie, mamei lui.
‎Am citit-o întâi pe a mea ‎și era tulburătoare.
‎Apoi am citit-o pe a lui Annie și era…
‎E clar că nu se simte bine.
‎Chestiile astea sunt…
‎nebunești, delirante.
‎Și nu știu unde este. ‎Nu știu unde să caut.
‎Nu știu unde să mă duc. ‎Nu pot să merg la șerif.
‎Dacă e într-o stare proastă ‎și apelul meu trimite oamenii legii,
‎trebuie să se întoarcă de unde a venit,
‎iar dacă eu contribui la trimiterea lui…
‎Dv. ați petrecut timp cu el.
‎Și m-am gândit să vă întreb pe dv.
‎Cred…
‎Cred că s-ar putea să-și fi făcut ceva.
‎Scrisorile astea par scrisori de adio.
‎A trebuit să vă întreb, pentru că…
‎v-a pus în miezul delirurilor lui.
‎A zis niște lucruri nebunești despre dv.
‎Îmi pare rău pentru asta.
‎Da, răspunsul e „da”.
‎Nu se simțea bine. Nu se simte bine.
‎Bine.
‎Haide, nu vreau să te fac să te simți așa.
‎Mă crezi, te rog?
‎N-am putut niciodată ‎s-o scot la capăt cu el.
‎Parcă vorbeam limbi diferite uneori.
‎M-am străduit.
‎Nu știm, Ed. Nu…
‎Poate că bea.
‎Poate a luat feribotul spre continent.
‎E tulburat. Nu te gândi la ce e mai rău.
‎De fapt, gândește-te la ce e mai bun.
‎Asta ne învață Dumnezeu ‎despre a fi părinți.
‎Fă așa ca El.
‎Iubește-ți fiul așa ca Dumnezeu. ‎Gândește-te la ce e bun.
‎Vrei să iau scrisorile,
‎să văd dacă dau vreun indiciu?
‎Da, oricum voiam să vi le dau,
‎fiindcă una e adresată ‎monseniorului Pruitt.
‎N-am deschis-o pe aceea.
‎N-am vrut să-l deranjez.
‎Dacă mai știe cine e Riley.
‎Știe.
‎Dv. știți cel mai bine ‎dacă să i-o trimitem.
‎Ministrantul către preotul lui. ‎M-am gândit că poate…
‎Nu știu.
‎NU UITA CĂ ȚĂRÂNĂ EȘTI ‎ȘI ÎN ȚĂRÂNĂ TE VEI ÎNTOARCE.
‎Erin.
‎Cum…
‎- Cum ești? ‎- Păi sunt…
‎Speram că dv., Ed și Warren ați vrea…
‎Mă duc pe continent după-amiază, ‎iau feribotul Belle.
‎Speram să veniți cu mine.
‎Draga mea, este…
‎Ce rugăminte ciudată!
‎Nu, avem slujbă în noaptea asta, ‎Vigilia Pascală.
‎Și de ce să…
‎Te simți bine?
‎Orice putem face pentru tine, ‎îți suntem alături.
‎Sincer, în schimb, mă întreb
‎dacă m-ai putea ajuta tu.
‎Mă…
‎Să spun sincer…
‎Mă îngrijorează Riley.
‎Și… ai putea să-i spui tu
‎că trebuie să vină acasă…
‎Nu mă amestec în treburile lui.
‎Dar au trecut zile întregi.
‎Ai putea să-l aduci acasă diseară?
‎Să luăm cina toți înainte de slujbă?
‎Riley a murit.
‎A murit.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Dar s-a dus.
‎Mi-a spus să-i țin familia în siguranță, ‎dacă pot.
‎- A vrut să plecați. ‎- Taci.
‎- Îmi pare rău. ‎- Taci, draga mea.
‎Am încercat mereu. ‎Toată familia noastră a încercat mereu
‎să-ți fie alături și ți-am fost.
‎- De ce să spui așa ceva? ‎- Îmi pare rău.
‎De ce să spui așa ceva?
‎Nu ești amuzantă.
‎Ce e-n neregulă cu tine?
‎- Dnă Flynn… ‎- Pleacă!
‎- Ce? ‎- Știu.
‎Mă duc pe continent în după-amiaza asta.
‎Îmi duc eșantioanele,
‎le dau colegilor ‎să-mi confirme constatările
‎și apoi mă întorc aici.
‎Cu ajutor.
‎Îmi spui că există o boală contagioasă ‎răspândită intenționat
‎la biserică.
‎Vă spun că asta suspectez, ‎chiar dacă sună…
‎- Ce-mi ceri, mai exact? ‎- Presupun că vă cer să cercetați.
‎Ce să cercetez, mai exact?
‎Să cercetez biserica?
‎Pe… Ca să fiu sigur că am înțeles,
‎pe baza faptului ‎că sângele mamei tale s-a deteriorat?
‎- Știu că cer mult. ‎- Oare?
‎Oare?
‎Ți-am zis de ce m-am mutat aici?
‎Nu cred că mi-ați spus.
‎N-am spus nimănui, acum că mă gândesc.
‎E aproape ‎ca și cum n-ar fi întrebat nimeni.
‎Aveam 21 de ani ‎când s-au prăbușit turnurile gemene.
‎Am urmărit la televizor, ‎plângând în căminul studențesc.
‎Când eram tânăr, nu eram deloc religios.
‎Dar m-am dus la moschee în acea zi ‎pentru că se dona sânge
‎și era o coadă pe străzi întregi.
‎Am vrut să ajut.
‎Am vrut să protejez țara asta.
‎M-am mutat la New York și am început ‎antrenamentul pentru poliție.
‎Unii prieteni n-au fost mulțumiți.
‎„Poliția e împotriva noastră”, ziceau. ‎Dar eu le spuneam: „Ba nu, greșiți.”
‎„O să le arăt ‎că nu trebuie să se teamă de noi.”
‎„O să le arăt cine suntem.”
‎Am luat-o de jos.
‎Trafic, traducerea și transcrierea ‎înregistrărilor, apoi Moravuri.
‎Mă însor. Se naște Ali ‎și sunt promovat iar. Ca detectiv acum.
‎Cel mai mare nivel de securitate pentru ‎grupul operativ contra terorismului.
‎Ajut FBI-ul să lupte ‎împotriva teroriștilor.
‎Arestăm. Pentru lucruri minore, ‎iarbă, amenzi…
‎și îi presăm tare dacă sunt musulmani.
‎„Renunțăm la acuzații, te ajutăm.”
‎„Du-te la moschee și ascultă.”
‎Credeam că luptăm împotriva teroriștilor.
‎Nu că facem informatori niște amețiți ‎de studenți, să spioneze americanii.
‎Așa că reclam.
‎Politicos. O dată.
‎Totul s-a schimbat.
‎Eram supravegheat de alți polițiști.
‎Aveau până și un dosar oficial al meu.
‎Nu doar eu. După atentate,
‎ofițerii musulmani erau promovați rapid. ‎Mai ales dacă știam limba.
‎Cunoștințe lingvistice, culturale…
‎Eram foarte doriți pentru asta.
‎Dar au început să se gândească…
‎Cu atâția dintre noi în poliție, ‎ridicați în funcții cu autoritate reală,
‎dacă ăsta fusese planul nostru ‎de la bun început?
‎Dacă eram intruși?
‎Dacă ne-am infiltrat?
‎Dacă eram agenți dubli? Și s-au panicat.
‎Controlul Intern ne monitoriza ‎îndeaproape. Eram urmăriți.
‎Eram înregistrați. La fel și civilii. ‎La moschee, la cafenele.
‎Brusc, nu mai port haine civile ‎și mă întorc la uniformă.
‎Ture de noapte, patrulare.
‎Tot mai mult, îmi dau seama ‎că și-au pierdut încrederea în mine.
‎Accept asta.
‎Țin capul sus.
‎Demnitate.
‎E un cuvânt folosit de soția mea.
‎„Arată-le demnitatea ta.”
‎Apoi primește diagnosticul.
‎Și i se fură demnitatea atât de repede!
‎Apoi a murit.
‎Și n-am putut…
‎Eu și Ali plecăm cât de departe putem. ‎Și găsesc slujba asta.
‎Insulița asta.
‎Atât de adormită că ar putea, ‎la fel de bine, să fie moartă.
‎Fără alegeri, fără personal… ‎Doar o cămăruță în spatele unui magazin
‎și câțiva pescari fără antecedente ‎de violență intenționată
‎de aproape un secol. ‎Și implor să mi se dea postul.
‎Demnitate.
‎Ali se plictisește de moarte.
‎Dar în siguranță.
‎Și încă cred că pot să fac ‎acea mică diferență în lume.
‎Poate că aici putem schimba ceva.
‎Nu în marele oraș, ci în acest sătuc.
‎Să conving Asociația părinților ‎și să fie o victorie pentru Islam.
‎Așa că nu intimidez.
‎Nu vorbesc prea mult, ‎nu abuzez și nu deranjez în niciun fel.
‎Nici măcar nu port armă.
‎Și totuși…
‎Totuși…
‎Beverly Keane și alți câțiva
‎mă privesc de parc-aș fi Osama bin Laden.
‎Și vrei ca eu
‎să investighez biserica?
‎Dacă vreți să știți,
‎îmi doresc foarte mult să mă înșel.
‎Amintește-ți, dacă asta continuă,
‎te bazezi pe ceva din auzite ‎de la Riley Flynn.
‎Nu prea e cel mai de încredere ‎de pe insulă.
‎Nu purtați armă?
‎Nu e nevoie.
‎Unde e feribotul?
‎Pot să număr pe degete ‎de câte ori a întârziat nava asta.
‎În viața mea, în orice caz.
‎Vă pot ajuta?
‎- Așteptăm feribotul. ‎- Nu e feribot azi.
‎Primarul l-a trimis la reparat.
‎S-au retras de pe piață niște piese.
‎Am trimis în după-amiaza asta și pe Belle, ‎și pe Breeze.
‎Amândouă.
‎S-a gândit că n-o să plece mulți ‎în după-amiaza asta.
‎Pleacă dimineață, de obicei.
‎Voiați să plecați în după-amiaza asta?
‎Ați rămâne acolo, ați pierde Vigilia.
‎Breeze revine dimineață?
‎Așa cred. Greu de zis, însă.
‎Dacă vă faceți griji, ‎vă sugerez să vorbiți cu primarul.
‎Sunt sigur că o să vă liniștească.
‎Cu siguranță.
‎Dacă aș vrea să trimit ceva,
‎aș putea cere unui pescar să mă ducă, nu?
‎Insula are destule ambarcațiuni.
‎Le repari pe toate, nu-i așa?
‎Presupun că da.
‎Ca cea pe care ești acum?
‎Da, o reglez puțin.
‎Nu uitați!
‎Vigilia Pascală.
‎DEPARTAMENTUL ȘERIFULUI INSULA CROCKETT ‎RAPORT PERSOANĂ DISPĂRUTĂ
‎- Da. ‎- Sturge.
‎Da, bună seara, dle șerif. Ce doriți?
‎Nimic. S-a luat curentul la magazin.
‎- Vreau să știu dacă… ‎- Pe toată insula, mă tem.
‎- Ce, o pană? ‎- Se mai întâmplă.
‎Uneori, se slăbește ceva sub apă
‎și cablul nu mai merge.
‎Uitați, trec pe la centrala electrică
‎și arunc o privire.
‎- Vrei să vin cu tine? ‎- Nu, e în regulă.
‎Bine, ține-mă la curent.
‎Așa o să fac.
‎Astea-s ultimele.
‎Și bărcile?
‎Am rezolvat jumătate. ‎De restul mă ocup înainte de Vigilie.
‎Hai să mai lăsăm turnul.
‎Să-l deconectăm ultimul.
‎Când lumea doarme sau e la biserică.
‎Șeriful e deja suspicios. ‎Turnul de telefonie poate fi prea drastic.
‎Mă ocup eu.
‎Deci feriboturile și lumina.
‎Iar Sturge repară bărci de pescuit ‎la sfârșitul zilei, în weekendul Paștelui.
‎Iar dacă turnul de telefonie pică, ‎suntem complet izolați.
‎Complet.
‎Dar bărcile mai mici? ‎Cele cu vâsle, canoele?
‎Suntem înconjurați de apă 50 km ‎în toate direcțiile.
‎Nu prea este o posibilitate. Nu prea.
‎Întregul oraș o să fie la slujbă diseară.
‎Eu nu și nici Sarah.
‎I-am zis să nu mai meargă, ‎chiar și înainte să aud toate astea.
‎Apreciez mult că m-ați primit azi.
‎Dar eu mă duc diseară.
‎- De ce să faci asta? ‎- Pentru că nu știu nimic.
‎Nu știu ce și dacă o să se întâmple.
‎Ceea ce știu e că Riley a sacrificat tot.
‎Tot.
‎Fiindcă a crezut că eu pot ajuta.
‎Acum feriboturile au dispărut ‎și curentul s-a luat,
‎și o să fie acolo oameni pe care-i iubesc.
‎Pe care Riley i-a iubit.
‎Deci, da, o să mă duc.
‎O să mă duc.
‎Mi-e dor să te rogi.
‎Ar însemna mult dacă te-ai alătura.
‎Bine.
‎- Ești gata de culcare? ‎- Azi e Vigilia Pascală.
‎E la miezul nopții. Și ar însemna mult ‎pentru mine dacă ai veni cu mine.
‎Am mai discutat despre asta. Nu vreau…
‎Știu, dar continuă să-mi vorbească ‎despre slujba asta,
‎cât de importantă este.
‎Părintele Paul se pregătește intens.
‎Cică o să fie o mare surpriză.
‎Ceva despre împărtășirea unui miracol.
‎Un miracol?
‎Dacă este, știi tu… ‎Dacă este un miracol, altul,
‎vreau să fii acolo. Să-l vedem împreună.
‎Vii?
‎- Paște fericit! ‎- Paște fericit, dră Keane!
‎Cum vrei să începem?
‎Am adunat câte lumânări am găsit,
‎adică pe care nu le folosim în biserică.
‎M-am gândit să începem din susul străzii,
‎apoi s-o tăiem prin piață, ‎pe marginea malului estic, spre biserică.
‎Să ne audă lumea.
‎Am făcut copii ale imnurilor. ‎Wade, te rog.
‎Da, desigur.
‎- Pentru tine. ‎- Mulțumesc.
‎Dolly.
‎„Cântați Domnului un cântec nou.”
‎„Cântați Domnului, ‎toți locuitorii pământului.”
‎Mulțumesc. Veniți!
‎Paște fericit!
‎LIPSĂ SEMNAL
‎Ăsta e cel mai frumos lucru ‎pe care l-am văzut.
‎Unii dintre voi poate ați observat ‎că port un veșmânt auriu în seara asta.
‎L-am purtat în acea primă duminică,
‎prima zi a Noului Legământ.
‎Bev mi-a atras atenția, de fapt,
‎și m-a întrebat de ce-l port ‎într-o zi din Timpul de Peste An.
‎Ceea ce n-am putut să-i spun atunci, ‎dar ce pot să vă spun acum,
‎este că l-am ales ‎fiindcă nu era o duminică obișnuită.
‎Nicidecum.
‎Aveam motiv să sărbătoresc, ‎să mă bucur. Era o zi sfântă.
‎Și noaptea aceasta va fi diferită.
‎Noaptea aceasta e începutul unei noi ere.
‎Am venit să sărbătorim Învierea ‎în noaptea asta
‎și o vom face mai mult ‎decât a făcut-o cineva vreodată.
‎Dar mai întâi,
‎binecuvântați-mă, frați și surori, ‎căci am păcătuit.
‎A trecut prea mult timp ‎de la ultima mea spovedanie
‎și trebuia s-o fac demult,
‎dar iată păcatul meu.
‎V-am mințit pe toți.
‎N-am venit aici să-l înlocuiesc ‎pe monseniorul Pruitt.
‎Nu se recuperează într-un spital ‎de pe continent. E perfect sănătos.
‎A fost binecuvântat.
‎La fel cum ați fost binecuvântați toți, ‎a fost vindecat,
‎reîntremat, făcut tânăr, la fel ca voi.
‎A fost vindecat cu mult înainte ‎ca voi să vedeți această față.
‎A fost primul, de fapt, ‎și stă în fața voastră acum,
‎cerându-vă iertare.
‎Poate că unii v-ați gândit înainte,
‎la nivel inconștient. ‎În minți atât de obișnuite de lume
‎să ignore acea voce, ‎căci cum ar putea fi adevărat?
‎Ar fi imposibil. ‎Dar nimic nu e imposibil cu Dumnezeu.
‎După cum am văzut.
‎Eram pierdut și derutat, obosit și bătrân,
‎pe drumul Damascului, când, ce să vezi,
‎un înger al Domnului a apărut asupra mea ‎și a revărsat peste mine
‎harul vindecător al lui Dumnezeu.
‎Și am fost refăcut, ‎așa cum voi toți ați fost refăcuți.
‎M-am întors la voi și am adus cu mine ‎acel înger al Domnului,
‎ca să ne binecuvânteze pe toți ‎și am văzut miracolele.
‎Noile noastre trupuri.
‎Învierea trupului, viața nouă și veșnică.
‎În noaptea aceasta, ‎vom fi puși la încercare, doar puțin,
‎dar vom fi puși la încercare, ‎la fel ca Iisus.
‎Mi-a fost teamă când s-a împlinit ‎Noul Legământ pentru mine.
‎La fel ca Mântuitorului nostru, ‎dar „cel care spune că rămâne în El
‎are datoria să trăiască ‎așa cum El a trăit”.
‎„Fiți imitatori ai lui Hristos.”
‎L-am urmat în văile întunecate
‎și, așa ca Domnul nostru, ‎am îndurat moartea.
‎Scurtă, din fericire. ‎Un salt în gol, un pas pe apă,
‎asta e tot ce mi-a cerut. ‎Așa ca Iisus, vă veți îndoi,
‎veți simți frică, dar credeți-mă, ‎vă promit, frați și surori,
‎că, dacă mă urmați, dacă ne urmați, ‎dacă Îl urmați,
‎vă va ridica din nou în gloria Sa
‎la viața veșnică.
‎Există un preț care trebuie plătit ‎pentru viața eternă,
‎așa cum a fost și pentru Mântuitor.
‎Fiecare dintre noi va avea ocazia ‎în noaptea asta
‎să plătească acel preț.
‎Dar mai întâi și…
‎Știu că, după toate ‎câte am trăit împreună,
‎nu e ușor de crezut, așa că vă invit, ‎la fel cum Iisus l-a invitat pe Toma,
‎să vă convingeți singuri.
‎Sturge.
‎„Eu, Ioan, am văzut cetatea cea sfântă, ‎Ierusalimul cel nou,
‎coborând din cer, de la Dumnezeu,
‎pregătită ca o mireasă împodobită ‎pentru mirele ei.”
‎„Am auzit un glas puternic spunând…”
‎COMPUS 1080 - OTRAVĂ MORTALĂ
‎„…Iată cortul lui Dumnezeu ‎împreună cu oamenii
‎și El va locui împreună cu ei, ‎iar ei vor fi poporul Lui
‎și El, Dumnezeu cu ei, ‎va fi Dumnezeul lor.”
‎„El va șterge orice lacrimă din ochii lor, ‎iar moarte nu va mai fi.”
‎„Nu va mai fi nici plâns, nici țipăt, ‎nici durere,
‎pentru că lucrurile dintâi au trecut.”
‎„Cel care șade pe tron a zis:
‎«Iată, le fac pe toate noi.»”
‎„«Eu sunt alfa și omega, ‎începutul și sfârșitul.»”
‎„«Celui care este însetat, ‎Eu îi voi da în dar
‎din izvorul apei vieții.»”
‎Va fi înspăimântător pentru toți, ‎dar, Sturge, fratele meu întru Hristos,
‎ție ți-e teamă?
‎Nu, părinte. Nu îmi este.
‎Domnul fie cu tine.
‎Sunt cu tine.
‎Sunt cu tine. Sunt cu el.
‎E-n regulă. E bine.
‎E bine. E-n regulă.
‎E-n regulă. Este bine.
‎E-n regulă.
‎O să se termine curând.
‎E-n regulă.
‎E-n regulă. Ai credință!
‎Ai credință, fratele meu. Ai credință!
‎- E-n regulă. ‎- E bine. Știu.
‎- Se termină curând. ‎- E bine.
‎Curând.
‎Credință!
‎Doar câteva minute! ‎Doar câteva clipe, serios!
‎Corpul e mort, dar doar pentru o clipă.
‎Paștele e despre învierea corpului.
‎La asta vom fi martori.
‎Dle șerif, vă rog.
‎Iată!
‎„Le-a apărut un înger al Domnului. ‎Au fost cuprinși de o mare spaimă.”
‎Aveți credință.
‎Nu v-aș face să vedeți ce-ați văzut,
‎nu v-aș cere să alegeți ce puteți alege,
‎fără a vi-l arăta mai întâi ‎pe mesagerul lui Dumnezeu.
‎Nu uitați, frați și surori, ‎aveți credință că, în Biblie,
‎de câte ori se menționează un înger, ‎când un înger ne apare nouă, oamenilor,
‎suntem cuprinși de spaimă.
‎„Atunci le-a apărut un înger al Domnului
‎stând în partea dreaptă ‎a altarului tămâierii.”
‎„Văzându-l, Zaharia s-a tulburat ‎și l-a cuprins teama.”
‎„Și le-a apărut un înger al Domnului.”
‎„Și gloria Domnului i-a învăluit în lumină ‎și ei au fost cuprinși de o mare spaimă.”
‎„Îngerul le-a spus: «Nu vă temeți!»”
‎„Au ridicat, deci, piatra
‎de la peștera în care zăcea mortul.”
‎„Iisus și-a ridicat ochii către ceruri ‎și a spus:
‎«Tată, îți mulțumesc că M-ai ascultat.»”
‎„«Mulțumesc că M-ai ascultat.»”
‎„Și a strigat cu glas puternic: ‎«Lazăr, vino afară!»”
‎„Iar mortul a ieșit!”
‎„Era legat la picioare și la mâini ‎cu fâșii de pânză,
‎iar fața lui era înfășurată ‎cu un ștergar. Iisus le-a zis:
‎«Dezlegați-l și lăsați-l să meargă!»
‎Frați și surori, ‎suntem atât de aproape de mântuire!
‎Miracolul se află deja în voi.
‎Sângele îngerului este deja ‎în venele voastre,
‎dar este incomplet.
‎Transformarea finală nu va fi a voastră
‎dacă nu lăsați să moară corpul pământesc, ‎pentru ca cel divin să fie trezit.
‎O clipă de credință. ‎Ăsta e prețul cerut de Dumnezeu.
‎Doar o clipă de curaj.
‎Un pas mic în afara bărcii. Chiar pe apă.
‎Un scurt moment de disconfort. ‎O mică patimă proprie.
‎Un dar oferit, și apoi renaștem.
‎Deschideți-vă mințile! ‎Deschideți-vă inimile!
‎Și ascultați acea voce din mintea voastră.
‎Cea pe care lumea a redus-o la tăcere, ‎pe care v-a învățat s-o ignorați!
‎Vocea îngerului nostru care vă spune: ‎„Nu vă temeți.”
‎Nu.
‎- Haide. ‎- Tată.
‎Tată! Stai!
‎Dle șerif, vă implor să nu vă lipsiți.
‎Să nu-l lipsiți pe fiul dv. ‎de ocazia mântuirii.
‎Bine.
‎- Toată lumea în spate! ‎- Hei!
‎Ali, vino aici acum.
‎Vii cu mine chiar acum.
‎Iar dacă vreun afurisit dintre voi ‎se apropie de fiul meu…
‎Șerifule, las-o jos. ‎Nu e nevoie să fluturi o armă.
‎Înapoi!
‎Cum îndrăznești?
‎Cum îndrăznești să aduci o armă ‎în casa lui Dumnezeu?
‎Binecuvântat să fii ‎că ai dat un exemplu de curaj.
‎Acest tânăr îl alege pe Dumnezeu
‎în ciuda presiunii din partea tatălui său.
‎Toți ar trebui să fim așa neînfricați.
‎Mulțumesc. Că ai dat un exemplu.
‎Bun venit, fiule.
‎Nu, Ali. Uită-te la mine!
‎Nu.
‎Îl aleg pe Domnul.
‎Nu!
‎Sunt aici cu tine.
‎- Nu! ‎- Sunt cu tine. E în regulă.
‎Trebuie să facem ceva.
‎- Mamă, nu! ‎- E în regulă.
‎- Nu bea aia! ‎- Nu!
‎Nu, vă rog!
‎- Nu trebuie să faci asta. ‎- Nu!
‎Nu.
‎E-n regulă.
‎Pot să te ajut, scumpo. ‎Ascultă-mă, ești speriată. Te ajut.
‎- Tati, așteaptă. Nu. ‎- Te ajut.
‎Uită-te la mine. O facem împreună. Bine?
‎E-n regulă.
‎Credință.
‎- Leeza! ‎- Leeza!
‎Credință!
‎Când i-a ridicat, ‎i-a purtat pe aripi de vultur
‎și i-a adus la El!
‎Mamă!
‎Închideți ușile.
‎Închideți ușile!
‎Slavă Domnului!
‎Încuie-i!
‎E bine.
‎O să fie bine. O să se vindece.
‎Face parte din miracolul lui Dumnezeu!
‎Miracolul Lui, ‎pe care unii vreți să-l distrugeți!
‎N-o să dureze mult.
‎Odihniți-vă și vindecați-vă.
‎Ține-l la pământ.
‎Ce facem? Chiar o să fie bine?
‎Bineînțeles.
‎Care-i problema ta?
‎Scuipi în fața unui asemenea dar!
‎Scoate-l pe șerif. Du-l în spate.
‎O să ne trebuiască mâncare în curând.
‎Sturge.
‎Sturge!
‎Țineți ușile încuiate.
‎A plănuit asta. ‎A zis: „Țineți ușile închise,
‎iar când se trezesc, ajutați-i!”
‎Frați și surori, bucurați-vă!
‎- Primul dintre apostoli e treaz. ‎- Ali.
‎- Și o să fie însetați după Euharistie. ‎- Ali. Hei.
‎Binecuvântările Domnului ‎o să se reverse asupra noastră!
‎- Mami? ‎- Leeza.
‎Mami!
‎Sunt bine.
‎Sunt bine. Și mă simt…
‎- Mami? ‎- Iubito.
‎E uimitor.
‎Lumânările cântă.
‎Slavă Domnului!
‎Mami?
‎- Leeza. ‎- Mami!
‎E-n regulă. E bine.
‎- E bine. ‎- Nu.
‎Nu fi suspicioasă.
‎Wade!
‎Haideți! Să mergem!
‎Nu!
‎- Hai, pe aici! ‎- Mami!
‎- Du-te! ‎- Ed!
‎O să se termine curând.
‎Și o să se trezească, pe vecie.
‎Te-ai ascuns?
‎Ce-o să faci, Erin Greene?
‎Arme?
‎Chestiile alea nu mai contează.
‎Nu și în noua lume. Lumea fără moarte.
‎Poți să mă împuști acum. ‎Ar însemna că după cinci minute…
‎Avem cinci minute.
‎Nu…
‎Nu știu ce s-a întâmplat.
‎E-n regulă.
‎Nu știu…
‎Deschide ușile.
‎Monseniorul a zis să-nchidem ușile ‎înainte să se trezească.
‎Ca să-i îndrumăm, ‎să-i orientăm, pentru ca asta…
‎Ca asta să nu se întâmple.
‎Îl iubesc. Chiar îl iubesc. Dar uite…
‎totuși s-a întâmplat așa cum trebuia.
‎Știi vorba aia: ‎„Omul face planuri și Dumnezeu râde.”
‎Cei care au venit la biserică ‎și s-au împărtășit
‎n-au de ce să se teamă.
‎Cât despre restul…
‎Să se ocupe Dumnezeu.
‎Credință, monseniore.
‎Credință și curaj. Așa cum ați spus.
‎Deschideți ușile.
‎Ușile rămân deschise, ‎la fel ca porțile Cerului.
‎Altfel, cum se poate răspândi Evanghelia?
‎Subtitrarea: Iulia Rolle