‏- סדרה של NETFLIX -
‏- ספר 6: מעשי השליחים -
‏- אימא ואבא -
‏- מיסת חצות ‏ליל השימורים של הפסח4 - כולם מוזמנ -
‏לעזאזל.
‏ארין.
‏אני זקוקה לעזרתך.
‏ועכשיו את חושבת שאני משוגעת.
‏כי עכשיו שמעתי את זה יוצא מפי ‏ואני חושבת שאני משוגעת.
‏כן.
‏זה נשמע משוגע.
‏האם שמעת פעם על…
‏איגנץ זמלווייס?
‏לא.
‏הוא היה רופא הונגרי במאה ה-19.
‏היה אחראי על שתי מחלקות של יולדות.
‏אחת הייתה בבית ספר לרפואה למצטיינים,
‏מלידה עד לניתוח לאחר המוות וכל מה שביניהם.
‏המחלקה השנייה הייתה ‏בקליניקה לנשים מעוטות יכולת.
‏נוהלה לא על ידי רופאים, אלא מיילדות.
‏זה לא מפתיע שבקליניקה אחת ‏שיעור התמותה היה גבוה יותר.
‏מה שמפתיע הוא באיזו מהן.
‏בראשונה.
‏בבית הספר לרפואה. שיעור התמותה היה מזעזע.
‏לנשים היה סיכוי טוב יותר לחיות ‏אם היו יולדות ברחוב.
‏אבל זה היה לא הגיוני, וזה שיגע אותו.
‏הוא ביצע מחקרים בזה אחר זה ‏ודפק את הראש בקיר
‏עד שלבסוף הוא הציע
‏שאולי, מסיבה כלשהי שהייתה לא הגיונית…
‏אולי על התלמידים שלו לשטוף ידיים.
‏לאחר ביצוע הנתיחות שלאחר המוות ‏ולפני הכניסה למחלקת היולדות.
‏אז הוא חייב שישטפו ידיים בכלור.
‏הפלא ופלא, שיעורי התמותה צנחו.
‏והקהילה המדעית אכלה אותו בלי מלח.
‏תאוריית החיידקים התקבלה ‏רק לאחר שני עשורים.
‏רעיונות שהיו קשורים לנושא הזה ‏נתקלו בבוז, בלעג, בנידוי.
‏זמלווייס אושפז בבית חולים פסיכיאטרי.
‏על ידי מדען אחר.
‏למעשה, הוא מת שם.
‏וכשהחליפו אותו בקליניקות האלה,
‏ונפטרו משטיפת הידיים המשוגעת והמטופשת,
‏שיעורי התמותה עלו שוב.
‏אז כן, ארין, הסיפור שלך משוגע.
‏תרשי לי לספר לך משהו משוגע אם כבר מדברים.
‏כלומר…
‏חברות יכולות לדבר על דברים משוגעים, נכון?
‏אימא שלי החלימה בצורה…
‏"חסרת תקדים" בלשון המעטה.
‏ואני מנסה להבין זאת, בשקט לעת עתה,
‏כי אם הייתי מספרת למישהו ‏בקהילת הרפואה מה אני רואה,
‏היו חושבים שאני משוגעת.
‏היו חושבים שאני דפוקה בראש.
‏אז ביצעתי בדיקות. הרבה בדיקות.
‏כלומר לקיחת דם ושליחתו ליבשת לטובת ניתוח.
‏אבל עוד לא שלחתי את הדם ‏כי אני כל הזמן עושה ככה,
‏רק כדי לראות זאת שוב.
‏זה העניין במדע.
‏הוא מתעסק במה שניתן ‏להבחין בו ולבדוק אותו שוב ושוב.
‏את אומרת לי היום ‏שריילי פלין הוצת באור השמש?
‏נכון.
‏הוא ממש נשרף בשמש?
‏את צודקת, ארין. זה משוגע.
‏זה מטורף ברמות ‏של בית משוגעים עם סמי הרגעה.
‏טירוף מזוין.
‏אלוהים!
‏מה את עושה שם?
‏לאחרונה לא עובר יום ‏מבלי שאת מפעילה את גלאי העשן.
‏כן, אימא.
‏אני פסיכית. צריכה להיות במוסד סגור. ‏כולנו צריכות להיות.
‏מונסיניור, אתה חייב להיזהר.
‏הווילונות האלה פתוחים לגמרי.
‏הוא מת.
‏אני לא בטוח איך אני יודע.
‏אולי באותה הדרך שבה ידעתי ‏שליזה יכולה ללכת, אני מניח.
‏באותה הדרך… ‏שבה אני יכול לשמוע את קול המלאך.
‏השמש זרחה ופשוט ידעתי.
‏הוא מת.
‏צר לי. ‏-זו הייתה מתנה. זו מתנה.
‏הוא ירק אותה בבוז.
‏"כי שכר החטא הוא המוות ‏ומתנת חסד אלוהים היא חיי העולמים
‏במשיח ישוע אדונינו". רצון חופשי.
‏אם אתה שבור לב בעקבות הבחירה שלו, ‏תחשוב איך אלוהים מרגיש כלפי העולם.
‏כן.
‏צר לי שריילי בחר בכך.
‏זה שובר את הלב, ‏אבל לא זה החלק הכי גרוע, נכון?
‏החלק הגרוע הוא שאנשים מסוימים ‏לא מרוצים אם יהרסו רק לעצמם.
‏הם חייבים להרוס גם לאחרים.
‏אני מצטערת על כך שאני אומרת זאת, ‏מצטערת שאני חושבת ככה,
‏אבל כזה הוא העולם, ‏ועלינו להתנהל בצורה נבונה.
‏"ערומים כנחשים ותמימים כיונים", ‏כך הוא אמר.
‏מי יודע עם מי הוא דיבר כל הלילה.
‏מי יודע מה עוד הוא עשה
‏במטרה למנוע מאחרים את חסדי האל.
‏גם יהודה היה חלק מתוכניתו של אלוהים.
‏יהודה היה חלק ממנה.
‏מעשי השליחים.
‏כאשר המצטרפים האמיצים הראשונים יצאו לעולם
‏ככבשים בין זאבים, ‏"קהל המאמינים היה לב אחד ונפש אחת.
‏איש מהם לא אמר על דבר מקנייניו כי שלו הוא,
‏אלא שותפים היו בכול."
‏יהיו אחרים כדוגמת ריילי, תמיד יש כאלה,
‏שמנסים להסיט את המאמינים נגד אלוהיהם.
‏אבל הלילה,
‏הבה נאמין בכנסייתנו. הבה נהיה שותפים בכול.
‏ליל השימורים של הפסחא ‏תמיד היה לילה של טבילה.
‏לא כך?
‏ישנה מחלת דם ‏בשם פרוטופורפיריה אריתרופויטית. פפ"א.
‏רבים מהמיתוסים האלה כנראה הגיעו מפפ"א.
‏אנשים שלוקים בזה רגישים מאוד לאור,
‏עד למצב שנוצרות להם ‏כוויות ושלפוחיות מהשמש. והם אנמיים מאוד.
‏אז זו מחלת דם?
‏זו לא,
‏אבל אולי היא מאותה קבוצת מחלות.
‏כמו שההצטננות
‏והמגפה השחורה הן מאותה קבוצת מחלות.
‏נניח שתושבי האי הכניסו משהו לגופם.
‏וירוס. אנזים. תא מסוג חדש.
‏סוג של טפיל. מי יודע?
‏משהו שמרפא תאים פגומים,
‏רגיש לאור בצורה אלימה וגורם לאנמיה מטורפת.
‏רעב עז לברזל. ברזל בדם.
‏בהתחלה, הדבר הזה שנמצא בדם ‏נוכח בכמויות זעירות בלבד.
‏אבל ככל שהנוכחות שלו גוברת, ‏השינויים הפיזיים נעשים
‏בולטים יותר.
‏אימא, כשהנחתי את הדם שלך באור השמש, ‏וגם את שלך, ארין,
‏הדבר הזה נשרף, והדם הרגיל שלכן נותר מאחור.
‏את הדם שלי?
‏גם את שלך.
‏לקחתי את דגימת הדם אחרי ה…
‏ואני בטוחה שאם אקח ‏דגימת דם מליזה סקארבורו,
‏מהתקופה שהחלה ללכת, זה יהיה דומה.
‏אבל אצלכן, רוב הדם עדיין תקין,
‏ומורכב מכדוריות דם אדומות ‏טיפוסיות ופשוטות.
‏אבל אולי לריילי היה ‏יותר מהדבר הזה בזרם הדם שלו,
‏וכשהקרניים האולטרה-סגולות חדרו לעור שלו,
‏הדם, שכעת הוא בעיקר הדבר הזה, הוצת.
‏הדבר הזה…
‏אם בולעים אותו…
‏מה היה קורה אילו היית בהיריון?
‏מה קורה במקרה כזה?
‏מבחינה היפותטית, ‏היריון הוא נוכחות של גוף זר בגוף האדם.
‏תהליכים רבים מתרחשים במטרה למנוע מגוף האם
‏לתקוף את העובר ברחם, וגם אז, לפעמים…
‏אבל מבחינה היפותטית, בהתחשב ‏בשינוי האגרסיבי שהדבר הזה מחולל בגוף…
‏התגובה שלו לעובר ‏עלולה להיות אגרסיבית באותה מידה.
‏ניתן לעצור את זה?
‏אם רוב הדם שלך הוא הדם המקורי?
‏ניתן לעצור את התהליך?
‏אני לא יודעת. אין לי מושג.
‏אני מאמינה שכאשר אנחנו בולעים רעל, ‏אלכוהול, מה שלא יהיה,
‏אם אנחנו מפסיקים לבלוע את זה ‏לפני שלב מסוים,
‏אולי הגוף שלנו מסוגל לדחות את זה.
‏לסנן את זה כפי שהוא עושה ‏עם כל חומר מזיק אחר, אם הוא בכמויות קטנות.
‏אני רוצה להאמין שזה המצב.
‏למען האמת, אימא, אין לי שמץ של מושג.
‏בסדר.
‏איך ממשיכים?
‏ריילי.
‏אני מנסה להיזכר מה הוא אמר בדיוק בסוף.
‏אבל אני לא זוכרת הכול מילה במילה.
‏אבל אני כן זוכרת דבר אחד בצורה די טובה.
‏הוא אמר לי לברוח.
‏הלו?
‏אד פלין! בוקר טוב.
‏שלום לך. אפשר…
‏סליחה על ההפרעה.
‏זה בסדר, אנחנו רק מתכוננים למיסה.
‏הכול בסדר, דולי?
‏איך אפשר לעזור, אד?
‏נוכל אולי לצאת לסיבוב?
‏אני צריך לומר לך משהו אישי.
‏האמת… ‏-כבר היינו בדרכנו החוצה.
‏מתברר שיש הרבה דברים להספיק היום.
‏נניח לכם.
‏דולי. ‏-אד.
‏וייד.
‏אד. ‏-סטרג'.
‏תבורך, אד.
‏נתראה בלילה.
‏כפי שאמרתי, סליחה על ההפרעה. ‏-זה בסדר.
‏אני לא ממש יודע איך לומר זאת, ‏אז פשוט אומר את זה.
‏הבן שלי… מה ביקשת ממנו? לכתוב מכתבים?
‏לבקש סליחה? ‏-כן.
‏כן. חלק מההחלמה שלו ‏הוא בקשת סליחה. זה בתהליכים.
‏טוב…
‏אני חושב שמצבו לא טוב.
‏זו לא הפתעה עבורך או עבורי ‏או עבור כל אחד אחר, אבל…
‏אז הוא כתב כמה מכתבים.
‏לי, לאימא שלו.
‏ואני הראשון שקרא את מכתבו, והוא היה מטריד.
‏ואז קראתי את המכתב של אנני, ושלה היה…
‏מצבו לא טוב, אין ספק.
‏הדברים שכתובים פה הם…
‏דברים מטורפים. דברים הזייתיים.
‏ואני לא יודע איפה הוא. ‏אני לא יודע איפה לחפש.
‏אני לא יודע למי לפנות. ‏אני לא יכול לפנות לשריף.
‏אם הוא נמצא במצב רע ושיחת הטלפון שלי ‏היא זו שתזעיק את רשויות האכיפה,
‏והוא יצטרך לחזור… לחזור לכלא,
‏ואני אהיה זה שיכניס אותו לשם…
‏אתה בילית איתו לאחרונה,
‏וחשבתי שכדאי לשאול אותך.
‏אני חושב…
‏אני חושש שהוא פגע בעצמו.
‏המכתבים האלה נראים ממש כמו מכתבי פרידה.
‏והייתי חייב לשאול אותך על זה כי…
‏אתה עמדת במרכז ההזיות שלו.
‏הוא אמר עליך דברים מטורפים.
‏אני מצטער לשמוע זאת, אד.
‏כן, התשובה היא כן.
‏מצבו היה לא טוב. אינו טוב.
‏בסדר.
‏בחייך. אד, אני לא רוצה ‏לגרום לך להרגיש ככה.
‏אתה מוכן להאמין לי?
‏מעולם לא הצלחתי ליצור קשר טוב איתו.
‏כאילו דיברנו בשפות שונות לפעמים.
‏עשיתי כמיטב יכולתי.
‏אנחנו לא יודעים, אד. אנחנו…
‏אולי הוא שותה לשוכרה.
‏אולי הוא הפליג במעבורת ליבשת.
‏הוא פשוט לא בטוב כרגע. אל תראה שחורות.
‏למעשה, תראה עתיד ורוד.
‏זה מה שאלוהים מלמד אותנו בנוגע להורות.
‏לעשות כפי שהוא עושה.
‏אתה אוהב את בנך ‏כפי שאלוהים אוהב אותנו. תראה עתיד ורוד.
‏אתה רוצה… אתה רוצה שאקח את המכתבים
‏כדי לראות אם אוכל למצוא רמזים?
‏כן, בכל מקרה תכננתי לתת לך אותם,
‏כי אחד מהם ממוען למונסיניור פרואיט.
‏לא פתחתי אותו.
‏לא רציתי להטריד את המסכן.
‏אם הוא זוכר בכלל את ריילי.
‏הוא זוכר.
‏חשבתי שאתה תדע אם כדאי לשלוח לו אותו.
‏מנער מזבח לכומר שלו. חשבתי שאולי… לא יודע.
‏אני לא יודע.
‏- זכור כי עפר אנחנו, ואל עפר נשוב. -
‏ארין.
‏מה…
‏מה שלומך? ‏-אני…
‏קיוויתי שאולי את ואד וגם וורן תרצו…
‏אני מפליגה ליבשת הערב, אעלה על הבל.
‏קיוויתי שתבואו איתי.
‏יקירתי, זה…
‏בחיי, איזו בקשה מוזרה.
‏לא, יש מיסה הלילה, ליל השימורים של הפסחא.
‏ולמה ש…
‏את בסדר?
‏אנחנו פה בשבילך לכל דבר שתצטרכי. ‏אנחנו פה בשביל…
‏למען האמת, לחלופין, אני תוהה…
‏אם את תוכלי לעזור לי.
‏אני…
‏אם לדבר גלויות…
‏אני דואגת לריילי.
‏ו… אולי אם את תגידי לו
‏שהוא צריך לחזור הביתה…
‏אני לא רוצה לדחוף את האף לענייניו.
‏אבל כבר עברו כמה ימים.
‏אולי תוכלי להחזיר אותו הביתה הערב?
‏נאכל כולנו ארוחת ערב לפני המיסה?
‏ריילי מת.
‏באמת.
‏אני מצטערת כל כך.
‏אבל הוא איננו.
‏הוא ביקש ממני לשמור על המשפחה שלו אם אוכל.
‏הוא רצה שתתרחקו מפה. ‏-שקט.
‏אני מצטערת. ‏-תהיי בשקט, יקירתי.
‏השתדלנו תמיד. כל המשפחה שלנו השתדלה תמיד
‏לתמוך בך, ואכן תמכנו בך תמיד.
‏למה את אומרת דבר כזה? ‏-אני מצטערת.
‏למה את אומרת דבר כזה?
‏את לא מצחיקה.
‏מה הבעיה שלך?
‏גברת פלין… ‏-לכי מפה!
‏מה? ‏-בדיוק.
‏אני אפליג ליבשת אחר הצהריים.
‏אביא את הדגימות שלי,
‏אתן אותן לעמיתיי ‏כדי שיאמתו את הממצאים שלי,
‏ואז אני אחזור לפה.
‏בליווי סיוע.
‏את אומרת לי שיש מחלה מדבקת שמופצת במכוון
‏בפטריק הקדוש.
‏אני אומרת לך שזה החשד שלי, ‏אפילו אם הוא נשמע…
‏מה את מבקשת ממני בדיוק? ‏-אני מניחה שאני מבקשת ממך לחקור את זה.
‏לחקור מה בדיוק?
‏לחקור את פטריק הקדוש?
‏על… ורק כדי שיהיה ברור,
‏על סמך העובדה ‏שכמה מבדיקות הדם של אימא שלך נפגמו?
‏אני יודעת שזו בקשה גדולה. ‏-באמת?
‏באמת?
‏סיפרתי לך למה עברתי לפה?
‏לא, אני חושבת שלא.
‏למען האמת, לא סיפרתי לאף אחד.
‏נדמה שאיש לא שאל אותי.
‏הייתי בן 21 כשהמגדלים הופלו.
‏צפיתי בזה בטלוויזיה במעונות שלי ובכיתי.
‏כשהייתי ילד, הייתי לא דתי בכלל.
‏אבל הלכתי למסגד באותו יום ‏כי הייתה שם התרמת דם,
‏והתור היה באורך כמה רחובות.
‏רציתי לעזור.
‏רציתי להגן על הארץ הזו.
‏אז עברתי לניו יורק ‏ונרשמתי להכשרה של משטרת ניו יורק.
‏כמה מהחברים שלי היו לא מרוצים.
‏"משטרת ניו יורק נגדנו", הם היו אומרים. ‏אבל הייתי אומר להם, "לא. אתם טועים.
‏אני אוכיח להם שהם לא צריכים לפחד מאיתנו.
‏אני אוכיח להם מי אנחנו."
‏אז התקדמתי בסולם הדרגות.
‏שוטר תנועה, ואז תרגום ותמלול ‏של האזנות, ואז מחלק מוסר.
‏התחתנתי. עלי נולד ‏וקידמו אותי שוב. הפעם לבלש.
‏סיווג ביטחוני סודי ביותר ‏ביחידה ללוחמה בטרור.
‏עזרתי ל-FBI להילחם בטרוריסטים.
‏ביצענו מעצרים. דברים קטנים, ‏חשיש, דוחות חניה,
‏ולחצנו עליהם חזק אם הם היו מוסלמים.
‏"נבטל את האישומים, נעזור לך.
‏לך למסגד ותאזין."
‏חשבתי שהיינו אמורים להילחם בטרוריסטים.
‏לא לגייס איזה סטודנט מסומם מקווינס ‏כדי שירגל על אמריקאים.
‏אז התלוננתי.
‏בעדינות. פעם אחת.
‏הכול השתנה.
‏אני זה שהיה תחת מעקב של שוטרים אחרים.
‏הם אפילו פתחו תיק חקירה רשמי.
‏ולא רק עליי. תביני, אחרי שנפלו המגדלים,
‏הקצינים המוסלמים קודמו במהירות. ‏במיוחד אם ידענו את השפה,
‏ידע בלשני, ידע תרבותי.
‏היינו מבוקשים מאוד בשל כך.
‏אבל התחיל לעלות בדעתם,
‏כיוון שרבים מאיתנו שהיו במשטרה ‏קודמו לתפקידים בעלי סמכות אמיתית,
‏שאולי זו הייתה התוכנית שלנו לאורך כל הדרך.
‏אולי אנחנו אלה שנדחפים?
‏אולי אנחנו מסתננים?
‏אולי אנחנו סוכנים כפולים? ‏והם נבהלו בטירוף.
‏מחלקת חקירות פנים ‏נדבקה אלינו לפתע. עקבו אחרינו.
‏הקליטו אותנו. גם אזרחים. ‏בוצעו מעקבים במסגדים, בבתי קפה.
‏ולפתע הורידו אותי מלבוש אזרחי ‏והחזירו אותי למדים.
‏משמרות לילה, סיורי רחוב.
‏והבנתי יותר ויותר שאיבדתי את אמונם.
‏זרמתי עם זה.
‏לא הורדתי את הראש.
‏כבוד.
‏כבוד זו מילה שבה אשתי משתמשת.
‏"תפגין כבוד כלפיהם."
‏ואז היא אובחנה במחלה.
‏והכבוד שלה נלקח ממנה במהירות.
‏ואז היא מתה.
‏ולא יכולתי…
‏עלי ואני התרחקנו ככל שיכולנו, ‏ומצאתי איזו עבודה.
‏באיזה אי קטן.
‏מנומנם כל כך, כמעט מת.
‏אין בחירות, אין צוות. ‏רק חדר קטנטן מאחורי מכולת,
‏וחבורה של דייגים ‏ללא תקריות ראויות לציון של אלימות מכוונת
‏במשך מאה שנים כמעט, ‏והתחננתי לקבל את התפקיד.
‏כבוד.
‏עלי משועמם עד מוות.
‏אבל הוא מוגן.
‏ואני עדיין חושב שאני מסוגל ‏לשנות את העולם אפילו טיפה.
‏אולי פה נגרום לשינוי.
‏לא בעיר הגדולה, אלא בכפר הקטנטן הזה.
‏נכבוש את ליבם של ועד ההורים המזוין ‏ונכריז על ניצחון לאסלאם.
‏אז אני לא מאיים.
‏אני לא חולק יותר מדי ‏ולא חורג מסמכותי ולא מפריע בשום צורה.
‏אני אפילו לא נושא נשק.
‏ובכל זאת…
‏בכל זאת…
‏בוורלי קין ועוד כמה אנשים
‏מסתכלים עליי ‏כאילו אני אוסמה בן לאדן המזוין.
‏ואת רוצה שאני
‏אחקור את פטריק הקדוש?
‏רק שתדע,
‏אני רוצה מאוד… רוצה מאוד לטעות.
‏תזכירי לעצמך, אם זה ימשיך ככה,
‏שאת מבססת את זה ‏על עדות ממקור שלישי מריילי פלין.
‏הוא לא בדיוק הכי אמין באי.
‏אתה לא נושא נשק?
‏אין צורך.
‏איפה הבל?
‏הסירה הזו כמעט אף פעם לא מאחרת.
‏בתקופת חיי, לפחות.
‏אפשר לעזור לכן?
‏אנחנו מחפשות את הבל. ‏-הבל לא מגיעה היום.
‏ראש העיר שלח אותה לתיקונים.
‏היו חלקים עם פגם ייצור.
‏גם הבל וגם הבריז. ‏שלחנו אותן היום אחר הצהריים.
‏את שתיהן?
‏הוא חשב לעצמו שרוב האנשים ‏לא יוצאים מהאי אחר הצהריים,
‏אלא בבוקר.
‏אתן מתכננות לרדת מהאי עכשיו?
‏אתן תיתקעו שם. תפספסו את ליל השימורים.
‏הבריז תחזור בבוקר?
‏אני חושב שכן. אבל קשה לומר בוודאות.
‏אבל אם את דואגת, דוקטור, ‏אני מציע שתציגי את זה בפני ראש העיר.
‏אני בטוח שהוא יוכל להרגיע אותך.
‏אני בטוחה בכך.
‏אם אכן ארצה לשלוח משהו ליבשת,
‏אוכל לבקש מדייג שיקפיץ אותי, נכון?
‏סירות הן דבר שלא חסר באי הזה.
‏אתה מתחזק את כולן, נכון?
‏אני מניח שכן.
‏כמו זו שאתה נמצא עליה כעת?
‏כן. אני רק עושה לה טיפול.
‏אל תשכחו!
‏ליל השימורים.
‏- מחלקת השריף - קרוקט איילנד ‏דו"ח נעדרים -
‏כן. ‏-סטרג'.
‏כן, היי, שריף. מה אתה צריך?
‏כלום. החשמל נפל במכולת.
‏רק רציתי לבדוק אם אתה מודע… ‏-אני חושש שזה בכל האי.
‏זו האפלה? ‏-זה קורה מדי פעם.
‏לפעמים זה דבר פשוט ‏כמו איזה כבל שמתנתק מתחת למים
‏ואז הקו הראשי משתגע.
‏אתה יודע מה? אני אעבור בתחנת הכוח
‏ואבדוק את זה.
‏רוצה שאבוא איתך? ‏-לא. אני בסדר.
‏טוב, תעדכן אותי.
‏כן, אין בעיה.
‏זה האחרון.
‏מה לגבי הסירות?
‏טיפלתי במחצית. ‏אטפל בשאר לפני ליל השימורים.
‏נחכה עם האנטנה.
‏אולי נטפל בה בסוף.
‏כשאנשים ישנו או יהיו בכנסייה.
‏השריף כבר חושד. ‏ייתכן שהאנטנה תהיה יותר מדי.
‏אני אתמודד עם זה.
‏אז המעבורות והאורות.
‏וסטרג' מתחזק סירות דיג ‏בסוף היום בסוף השבוע של חג הפסחא.
‏ואם האנטנה הסלולרית תיפול, ‏נהיה מנותקים לחלוטין.
‏לחלוטין.
‏מה לגבי הסירות הקטנות יותר? ‏סירות משוטים, קאנו?
‏אנחנו מוקפים במים ‏למרחק של 50 ק"מ בכל כיוון.
‏זו אופציה לא ראלית. לא ממש.
‏כל העיירה תהיה במיסה הלילה.
‏לא אני ולא שרה.
‏אמרתי לה לא ללכת לשם יותר, ‏אפילו לפני שכל זה נודע לנו.
‏תודה רבה שהסכמת שאשהה בביתך היום.
‏אבל אני אלך לשם הלילה.
‏למה? ‏-כי אני לא יודעת דבר.
‏אני לא יודעת מה יקרה, אם בכלל.
‏מה שאני כן יודעת הוא שריילי הקריב הכול.
‏הכול.
‏כי הוא חשב שאני יכולה לעזור.
‏ועכשיו המעבורות עזבו והחשמל נפל,
‏והלילה יהיו שם אנשים שאני אוהבת.
‏שריילי אהב.
‏אז כן, אני אהיה שם.
‏אני אהיה שם.
‏אתה חסר לי בתפילות.
‏אני אשמח מאוד אם תצטרף אליי.
‏טוב.
‏מוכן ללכת לישון? ‏-ליל השימורים של הפסחא מתקיים הלילה.
‏הוא בחצות, ואני אשמח מאוד אם תבוא איתי.
‏כבר דיברנו על זה, עלי. אני לא רוצה…
‏כן, אבל כל הזמן אומרים לי ‏עד כמה המיסה הזו מיוחדת
‏ועד כמה היא חשובה.
‏אוקר אומר שהכומר פול מתרוצץ כל היום.
‏כנראה יש איזו הפתעה גדולה.
‏הוא אמר משהו על כך שהלילה יהיה נס.
‏נס?
‏כן, אם זה אכן נס, נס נוסף,
‏אני רוצה שתהיה שם. שנראה אותו ביחד.
‏תבוא?
‏חג פסחא שמח. ‏-חג פסחא שמח, גברת קין.
‏איך תרצי להתחיל?
‏אספתי את כל הנרות שהצלחתי למצוא,
‏כלומר את אלה ‏שאנחנו לא משתמשים בהם בכנסייה.
‏חשבתי שנתחיל במעלה הרחוב,
‏ואז נחתוך דרך הכיכר, ‏מסביב לגדה המזרחית ואל הכנסייה.
‏שאנשים ישמעו אותנו.
‏הבאתי העתקים של המזמורים. וייד, תוכל לחלק?
‏כמובן.
‏בשבילך. ‏-תודה.
‏דולי.
‏"שירו לה' שיר חדש.
‏שירו לה' כל הארץ."
‏תודה. הצטרפו אלינו.
‏חג פסחא שמח.
‏- אין קליטה -
‏מה שאני רואה מולי ‏הוא אחד הדברים היפים ביותר שראיתי.
‏אולי חלקכם הבחנתם בכך ‏שאני עוטה גלימה זהובה הלילה.
‏האמת היא שעטיתי אותה ביום א' הראשון,
‏היום הראשון של הברית החדשה.
‏בוו העירה לי על זה, למעשה,
‏ושאלה מדוע אני עוטה אותה ביום של זמן סדיר.
‏ומה שלא יכולתי לומר לה אז ‏אבל אני כן יכול לומר לכם כעת
‏הוא שבחרתי בה מכיוון ‏שזה היה יום א' לא סדיר.
‏בכלל לא.
‏והייתה לי סיבה לחגוג, לשמוח. ‏זה היה יום חג.
‏וגם הלילה יהיה שונה.
‏הלילה הוא תחילתו של עידן חדש.
‏ואנחנו אמורים לחגוג את התחייה הלילה,
‏ונעשה זאת יותר מכל אחד אחר לפנינו.
‏אבל ראשית…
‏ברכו אותי, אחים ואחיות, כי חטאתי.
‏עבר זמן רב מדי מאז הווידוי האחרון שלי,
‏וזה היה צריך להתרחש מזמן,
‏אבל הנה החטא שלי.
‏שיקרתי לכולכם.
‏לא באתי לכאן ‏במטרה להחליף את מונסיניור פרואיט.
‏הוא לא מחלים בבית חולים ביבשת. ‏הוא בריא לחלוטין.
‏הוא התברך.
‏כפי שכולכם התברכתם, הוא נעשה בריא,
‏נעשה שלם, נעשה צעיר, בדיוק כמוכם.
‏הוא נרפא הרבה לפני שראיתם את הפנים האלה.
‏למעשה, הוא היה הראשון ‏והוא עומד לפניכם כעת,
‏ומבקש את סליחתכם.
‏ייתכן שחלקכם חשבתם על זה לפני כן,
‏עמוק בתודעות שלכם. ‏תודעות שהעולם הרגיל אותן
‏להתעלם מהקול הזה, כי איך זה ייתכן?
‏זה בלתי אפשרי. ‏אבל הכול אפשרי בעזרת אלוהים.
‏כפי שראינו.
‏הייתי אבוד ומבולבל, עייף וזקן,
‏על הדרך לדמשק, כאשר לפתע,
‏מלאך האל נגלה אליי והעניק לי
‏את חסדי הרפואה של אלוהים.
‏ושבתי לאיתני, כפי שכולכם שבתם לאיתנכם.
‏חזרתי אליכם והבאתי איתי את מלאך האל
‏כדי שיברך את כולנו ואנחנו ראינו את הניסים.
‏הגופים החדשים שלנו.
‏תחייתו של הגוף, חיי-עולם חדשים.
‏הלילה אנחנו נעמוד למבחן, רק קצת,
‏אבל אנחנו נעמוד למבחן, כפי שקרה עם ישוע.
‏אני פחדתי כשהברית החדשה מומשה עבורי.
‏פחדתי כמו מושיענו, ‏אבל "האומר שהוא עומד בישוע,
‏כדרך שהתהלך ישוע כן גם עליו להתהלך.
‏לכו בדרכי אלוהים."
‏הלכתי בעקבותיו אל תוך גיא צלמוות,
‏וכמו אלוהינו, סבלתי מיתה.
‏מיתה קצרה ורחומה. ‏נכונות להאמין, הליכה על המים.
‏זה כל מה שהוא ביקש ממני. ‏וכמו ישוע, אתם תטילו ספק,
‏אתם תפחדו, אבל תאמינו לי, ‏אני מבטיח לכם, אחים ואחיות,
‏אם תלכו בעקבותיי, ‏אם תלכו בעקבותינו, אם תלכו בעקבותיו,
‏הוא יקים אתכם שוב ברוב תפארתו
‏לחיי נצח.
‏צריך לשלם מחיר בשביל חיי עולם,
‏כפי שמושיענו נזקק לשלם.
‏ולכל אחד מאיתנו תהיה הזדמנות הלילה
‏לשלם את המחיר הזה.
‏אבל ראשית…
‏אני יודע שאחרי כל מה שעברנו יחד,
‏קשה להאמין לזה, אז אני מזמין אתכם, ‏כפי שישוע הזמין את תומא,
‏לחזות בזה בעצמכם.
‏סטרג'.
‏"ואני, יוחנן, ‏ראיתי את עיר הקודש, ירושלים החדשה,
‏יורדת מן השמיים מאת האלוהים,
‏מוכנה ככלה מקושטת לבעלה.
‏ושמעתי קול גדול מן הכיסא אומר…"
‏- תרכובת 1080 - רעל קטלני -
‏"…הנה משכן האלוהים עם בני אדם
‏וישכון עימהם, המה יהיו לו לעם,
‏והוא האלוהים יהיה עימהם.
‏וימחה כל דמעה מעיניהם, והמוות לא יהיה עוד.
‏גם אבל וזעקה וכאב לא יהיו עוד,
‏כי הראשונות יעברו.
‏אמר היושב על הכיסא:
‏'הנני עושה הכול חדש.
‏אני האלף והתו, הראשית והתכלית.
‏אני אתן לצמא
‏ממעיין המים של החיים חינם.'"
‏זה יבהיל את כולנו, אבל סטרג', אחי הנוצרי,
‏האם אתה מפחד?
‏לא, כומר. אני לא מפחד.
‏האל יהיה עימך.
‏אני איתך.
‏אני איתך. אני איתו.
‏הכול בסדר. זה בסדר.
‏זה בסדר. הכול בסדר.
‏הכול בסדר. הוא בסדר.
‏הכול בסדר.
‏זה תכף ייגמר.
‏הכול בסדר.
‏הכול בסדר. תאמין!
‏תאמין, אחי. תאמין!
‏הכול בסדר. ‏-זה בסדר. אני יודעת.
‏זה תכף ייגמר. ‏-זה בסדר.
‏תכף.
‏אמונה!
‏רק עוד כמה דקות! רק עוד כמה רגעים, באמת!
‏הגוף מת, אבל רק לרגע אחד!
‏תחיית הגוף, זו מהות חג הפסחא.
‏לזה אנחנו עומדים להיות עדים.
‏שריף, בבקשה.
‏הביטו.
‏"הביטו וראו, ניצב עליהם מלאך ה'. ‏הם נבהלו עד מאוד."
‏האמינו, אחים ואחיות.
‏לא הייתי מכריח אתכם לראות את מה שראיתם,
‏לא הייתי מבקש מכם לבחור ‏את מה שאתם עשויים לבחור
‏בלי להראות לכם לפני כן את שליח האל.
‏וזכרו, אחים ואחיות, האמינו שבכתבי הקודש,
‏בכל פעם שמסופר על מלאך, ‏כאשר מלאך נגלה אלינו, בני האדם,
‏אנחנו מפחדים.
‏"לפתע נראה אליהם מלאך ה'
‏ניצב לימין מזבח הקטורת.
‏כאשר ראה זאת, נבהל זכריה ופחד נפל עליו.
‏ניצב עליהם מלאך ה'.
‏וכבוד ה' נגה סביבם. הם נבהלו עד מאוד.
‏אולם המלאך אמר להם: 'אל תפחדו'.
‏הם הסירו את האבן
‏ממערת הקבר שבה שכב המת.
‏וישוע נשא את עיניו למרום ואמר:
‏'אבי, אודך כי שמעתני. שמעתני.
‏אודך כי שמעת אותי.'
‏וקרא בקול גדול: 'אלעזר, צא החוצה!'
‏יצא המת
‏כשידיו ורגליו כרוכות בתכריכים
‏ופניו עטופות במטפחת. אמר להם ישוע:
‏'התירו אותו והניחו לו ללכת!'"
‏אחים ואחיות, אתם קרובים כל כך לישועה.
‏הנס כבר נמצא בכם.
‏דם המלאך כבר זורם בעורקיכם,
‏אך זה טרם הושלם.
‏אתם לא תחוו את השינוי הסופי
‏אלא אם כן תאפשרו לגוף הגשמי שלכם למות, ‏כדי שהגוף השמימי שלכם יוכל להתעורר.
‏רגע אחד של אמונה. ‏זה המחיר שאלוהים מבקש מאיתנו לשלם.
‏רק רגע אחד של אומץ.
‏צעד קטן אל מחוץ לסירה. אל המים.
‏רגע קצר של אי-נוחות. פסיון קטן משלנו.
‏מנחת קורבן, ולאחר מכן ניוולד מחדש.
‏תפתחו את הנפש! תפתחו את הלב!
‏ותקשיבו לקול הזה. הקול שבעומק תודעתכם.
‏הקול שאותו העולם ניסה להשתיק, ‏ניסה ללמד אתכם להתעלם ממנו!
‏הקול של המלאך שלנו שאומר לכם, "אל תפחדו".
‏לא.
‏בוא. ‏-אבא.
‏אבא! תעצור!
‏שריף, אני מפציר בפניך שלא תמנע זאת מעצמך.
‏שלא תמנע מהבן שלך את ההזדמנות להיוושע.
‏בסדר.
‏שאף אחד לא יתקרב! ‏-היי!
‏עלי, בוא הנה מיד.
‏אתה בא איתי עכשיו.
‏ואם אחד מהמזדיינים פה יתקרב לבן שלי…
‏שריף, תניח את זה. אין צורך לנופף באקדח.
‏תתרחקו!
‏איך אתה מעז?
‏איך אתה מעז להכניס כלי נשק לבית האלוהים?
‏תבורך, בני, על כך ששימשת דוגמה לאומץ.
‏הבחור הצעיר הזה בוחר באלוהים
‏לנוכח הלחץ מצד אביו.
‏הלוואי שכולנו נהיה חסרי פחד כמותו.
‏תודה על כך ששימשת דוגמה.
‏ברוך הבא, בני.
‏לא. עלי. היי, תסתכל עליי.
‏לא.
‏אני בוחר באלוהים.
‏לא!
‏אל תפחד. אני פה איתך.
‏לא! ‏-אני פה איתך. זה בסדר.
‏אנחנו חייבות לעשות משהו.
‏אימא, לא. ‏-זה בסדר.
‏אל תשתו את זה. ‏-לא!
‏לא. בבקשה!
‏אתה לא חייב לעשות את זה. ‏-לא!
‏לא.
‏זה בסדר.
‏אני יכול לעזור לך, מותק. ‏את מפחדת. אני יכול לעזור לך.
‏אבא, רגע. לא. ‏-אעזור לך.
‏תסתכלי עליי. נעשה את זה ביחד, בסדר?
‏זה בסדר.
‏תאמין.
‏ליזה! ‏-ליזה!
‏אמונה!
‏אז הקים אותם, ונשא אותם על כנפי נשרים
‏והביא אותם אליו!
‏אימא!
‏תסגור את הדלתות.
‏תסגור את הדלתות!
‏תודה לאל.
‏תנעל אותן!
‏הוא בסדר.
‏הוא יהיה בסדר. הוא יחלים.
‏זה חלק מהנס של אלוהים!
‏הנס שלו שחלק מכם מוכנים להרוס!
‏זה יקרה במהרה.
‏תנוח ותחלים.
‏תחזיקו אותו.
‏מה נעשה? הוא יהיה בסדר באמת?
‏כמובן.
‏מה הבעיה שלך?
‏יורק בפנים של מתנה שכזו!
‏תוציאו את השריף מהדלת האחורית.
‏אנחנו נזדקק… אנחנו נזדקק למזון בקרוב.
‏סטרג'.
‏סטרג'!
‏תדאגו שהדלתות יישארו נעולות!
‏הוא תכנן את זה. ‏הוא אמר, "תדאגו שהדלתות יישארו סגורות,
‏וכשהם יתעוררו, תעזרו להם!"
‏אחים ואחיות, היו שמחים!
‏השליח הראשון התעורר. ‏-עלי.
‏והם יהיו צמאים לסעודה. ‏-עלי. היי.
‏ברכות האל יוענקו לכולנו!
‏אימא? ‏-ליזה.
‏אימא!
‏אני בסדר, אהובה.
‏אני בסדר. ואני מרגישה…
‏אימא? ‏-מותק.
‏זה מדהים.
‏הנרות, הם שרים.
‏תודה לאל.
‏אימא?
‏ליזה. ‏-אימא!
‏הכול בסדר. זה בסדר.
‏זה בסדר. הכול בסדר. ‏-לא.
‏אל תחשדי.
‏וייד!
‏קדימה! בואו נלך.
‏לא!
‏קדימה! בואו, מכאן! ‏-אימא!
‏לכי! ‏-אד!
‏כל זה ייגמר בקרוב.
‏וכולם יתעוררו לחיי נצח.
‏התחבאת?
‏מה תעשי, ארין גרין?
‏אקדחים?
‏לדברים האלה כבר אין משמעות.
‏לא בעולם החדש. עולם ללא מוות.
‏תוכלי לירות בי עכשיו. ‏זה אומר שבעוד חמש דקות…
‏יש לנו חמש דקות.
‏אני לא…
‏אני לא יודע מה קרה.
‏זה בסדר.
‏אני לא…
‏תפתח את הדלתות.
‏מונסיניור אמר לסגור את הדלתות ‏לפני שהם מתעוררים.
‏כדי שנוכל להנחות אותם, ‏לכוון אותם, כדי שזה…
‏כדי שזה לא יקרה.
‏אני אוהבת אותו. באמת. אבל תביט,
‏זה קרה למרות זאת, כפי שהיה אמור לקרות.
‏אתה יודע מה אומרים, ‏"האדם מתכנן ואלוהים צוחק".
‏לאלה שהיו מגיעים לכנסייה ‏ומשתתפים בסעודת האדון
‏אין מה לפחד הלילה.
‏באשר לשאר…
‏שאלוהים יסגור איתם חשבון.
‏אמונה, מונסיניור.
‏אמונה ואומץ. כמו שאמרת.
‏תפתח את הדלתות.
‏הדלתות נשארות פתוחות, ‏בדיוק כפי ששערי גן עדן פתוחים תמיד.
‏אחרת איך נפיץ את הבשורה?
‏תרגום כתוביות: עומר לחמני