‎UN SERIAL NETFLIX
‎Mersi că m-ai primit înainte de ore.
‎O vedem azi?
‎CARTEA A PATRA - PLÂNGERILE
‎E fetiță? Credeam că nu vrei să știi.
‎Nu vreau să știu, ‎vreau să-mi spui din greșeală.
‎Poți să faci asta? Nu face asta.
‎Astăzi, doar ascultăm.
‎Care e starea ta generală?
‎Copleșită. Dar, în afară ‎de asta… nerăbdătoare.
‎Nerăbdătoare să mă fac uriașă, ‎să-mi pun brâul elastic
‎și să mănânc de toate ‎fără să mă simt incomod.
‎N-o să fie deloc comod, nu-i așa?
‎Tot aștept poftele ‎despre care vorbește toată lumea,
‎dar, până acum, ‎au fost doar brânză și struguri.
‎Și cereale, direct din cutie.
‎E totul în regulă?
‎Poate totuși o să aruncăm o privire.
‎E-n regulă? ‎Parcă nu trebuia să facem asta prea des.
‎Azi e bine. Cum au fost mișcările?
‎Agitație, lovituri?
‎Da, ca un fluture cu piciorușe. ‎Nu-s chiar așa mici.
‎Vreo diferență în ultimele 24-48 de ore?
‎Nu cred. Chiar și ieri…
‎Vreau să știu ce este.
‎Poți să-mi spui. Spune-mi.
‎Ai avut crampe? Sângerări?
‎Nu.
‎Unde-s bătăile inimii? ‎Ar trebui să le auzim.
‎- Lasă-mă să văd. Ce vezi? ‎- Erin.
‎Nimic.
‎Vorbesc serios. Nu văd nimic.
‎Adică… nu e nimic aici.
‎Nu înțeleg.
‎Nu e nimic în uterul tău.
‎Nu înțeleg.
‎În primele săptămâni, ‎se poate pierde sarcina fără s-o știi,
‎dar, la cât de avansată era, ar fi…
‎Ar fi fost foarte vizibil.
‎Sarcină pierdută?
‎N-ai fi prima persoană
‎care să treacă prin așa ceva ‎și să blocheze amintirea.
‎Dar nu e nimic…
‎- Îmi pare extrem de rău. ‎- N-am pierdut sarcina.
‎Nu pot face mare lucru.
‎Pot să-ți iau sânge ‎și să trimitem analizele la laborator,
‎dar pare că ai pierdut sarcina.
‎- Trebuie să fi fost așa. ‎- Ba nu.
‎Unde e copilul meu?
‎O să te pun în legătură ‎cu o colegă de pe continent.
‎Este un terapeut excelent.
‎Unde e copilul meu?
‎BISERICA CATOLICĂ ST. PATRICK ‎FONDATĂ ÎN 1824
‎SLUJBĂ ANULATĂ AZI
‎Cum se simte?
‎Nu prea știu.
‎RENOVĂRI FINALIZATE ‎LA BISERICA ST. PATRICK
‎E incredibil, nu-i așa?
‎Am văzut fotografii vechi ani de zile
‎și nici nu mi-a trecut prin gând ‎prima dată când l-am văzut așa.
‎N-am făcut legătura.
‎Contextul înseamnă totul.
‎E uimitor cum ne cad solzii de pe ochi, ‎nu-i așa?
‎Dolly și Wade s-au dus, în sfârșit, acasă?
‎Bine. Au nevoie de somn. ‎Cu toții avem nevoie.
‎E abia dimineață.
‎Cum se simte? Are febră? Mănâncă?
‎N-am… Nu m-am apropiat prea tare.
‎Niciunul.
‎Toți trei
‎ne-am căcat pe noi de frică, ‎sincer să fiu.
‎Vă e frică?
‎Părinte?
‎Doamne! De ce e așa întuneric aici?
‎Ia uite cum v-ați revenit!
‎Domnul mi-a ascultat rugăciunile. ‎Eram foarte îngrijorată.
‎Scuze. Mă dor ochii.
‎E-n regulă.
‎- A fost o noapte de pomină. ‎- Da.
‎O noapte de pomină.
‎Poftiți. V-am făcut supa de pui cu ghimbir ‎pe care mi-o făcea mama când eram bolnavă.
‎Ești amabilă. Mor de foame.
‎Nu-mi amintesc să-mi fi fost vreodată ‎așa foame.
‎E logic.
‎Mereu vine foamea după un drum lung, ‎iar dv. ați făcut o călătorie pe cinste.
‎Asta-i sigur.
‎Puțini au mers pe calea ‎pe care ați urmat-o.
‎Fiul văduvei din Nain, ‎fiica lui Iair, Lazăr.
‎Lui Iisus Hristos însuși i-a luat ‎trei zile să urmeze acea cale,
‎iar dv., nici trei minute.
‎- Ai anulat slujba? ‎- Da.
‎Sturge explică oamenilor la biserică, ‎în caz că nu văd anunțul.
‎Dar deja arătați mai bine,
‎deci probabil veți fi gata până mâine ‎dacă mâncați.
‎Dar trebuie să mâncați.
‎O să mănânc. Dar nu chiar acum.
‎Poate o scurtă consultație.
‎- O chem pe dr. Gunning… ‎- Nu.
‎Nu e nevoie încă. Simt că…
‎Tot ce se întâmplă aici ‎e chestiune de credință, nu de știință,
‎așa că nu vreau să încurc domeniile ‎cu vreo îndoială.
‎Mereu ai fost o femeie ‎de mare credință, Bev.
‎Am încercat mereu. ‎Sunt binecuvântată că ați observat.
‎Vreau să-ți mărturisesc ceva.
‎Ceva…
‎se întâmplă, se schimbă în mine.
‎Când eram mai tânăr,
‎am trăit momente ‎de mare creștere spirituală.
‎Dar asta a fost…
‎Nu seamănă cu acum.
‎Parcă îl simt pe Dumnezeu…
‎cum se mișcă în mine.
‎Asta e minunat.
‎Ar trebui să fiu lăsat singur
‎restul zilei.
‎Ca să mă rog.
‎Dolly și Wade sunt oameni buni.
‎Știu să țină un secret.
‎Sturge o să facă față cerințelor, ‎o să vă fie un bun apostol.
‎Are nevoie doar de puțină îndrumare.
‎Putem păstra taina o vreme.
‎Dar, monseniore…
‎ar trebui să le arătăm.
‎Să le spunem cine sunteți.
‎Nu vă ascundeți lumina sub obroc.
‎E una dintre parabole,
‎suficient de importantă s-o scrie Matei, ‎Marcu și Luca.
‎Facem cum cereți, desigur.
‎Dacă nu credeți că sunt pregătiți, ‎e-n regulă.
‎Iisus s-a arătat încet după înviere,
‎dar ce revelație minunată o să fie
‎să știe că dragul lor monsenior Pruitt ‎a fost întinerit de un înger al Domnului.
‎Gândiți-vă la asta.
‎O să fie.
‎Când o să vrea Domnul.
‎Altfel nici nu se poate, nu-i așa?
‎Mersi că m-ai ajutat.
‎Da. Încep să cred ‎că n-ai nevoie de ajutor.
‎Spatele tău! Ești în formă excelentă.
‎Poate.
‎De-asta i-ai zis lui Warren ‎să-și ia liber?
‎Nu, nu chiar.
‎M-am gândit că am putea vorbi doar noi,
‎ca între bărbați.
‎Bine.
‎M-am spovedit acum câteva zile
‎și părintele m-a încurajat să vorbesc ‎despre câteva lucruri cu tine.
‎Deci, uite.
‎Presupun că am acumulat resentimente ‎față de tine.
‎Bine?
‎Și am crezut că sunt divergențe normale.
‎N-am luat-o personal atunci când
‎te-ai purtat de parcă toate astea ‎erau sub nivelul tău.
‎N-a fost asta.
‎Așa te-ai purtat, totuși.
‎Apoi ai plecat.
‎Nici nu știam ce să spun lumii că făceai.
‎Ce naiba știu eu despre starturi ‎și mai știu eu ce?
‎Start-up-uri.
‎Cred că nici asta nu mi-a plăcut.
‎Ca și cum erai prea bun să-i explici ‎tatălui tău prost muncitor
‎ce făceai acolo, mai exact.
‎Am încercat să-ți explic, dar n-am apucat.
‎Nu-ți păsa de internet,
‎de tehnologie sau de orice…
‎Uite… Ideea e că…
‎Aveam deja resentimente în inimă.
‎Și n-ar fi trebuit.
‎N-ar fi trebuit.
‎Dar apoi s-a întâmplat tot restul.
‎Și ce resentimente am avut!
‎Nu doar rușinea sau stigmatul.
‎Dar plata cheltuielilor de judecată!
‎Costul faptului că trăiești aici, ‎cu noi, acum, adult fiind.
‎Ce mă bucur că avem discuția asta!
‎Lasă-mă să termin.
‎Știu c-ar trebui să apreciez.
‎Că fiul meu e acasă și liber.
‎Dumnezeu știe ‎că mama ta e recunoscătoare zilnic.
‎Copiii nu fac singuri ceea ce ai făcut tu,
‎decât dacă unul dintre părinți ‎a dat greș în mod îngrozitor.
‎Iar mama ta e o sfântă, deci rămân eu.
‎Așa că îmi cer scuze, fiule.
‎Pentru orice am făcut.
‎Te iubesc.
‎Chiar te iubesc.
‎Doar că, într-un fel, mi-e greu…
‎Mi-e greu să arăt asta când ești aici.
‎Așa că-mi cer iertare, asta e tot.
‎Ar trebui să ne întoarcem.
‎Să nu se facă prea târziu.
‎Ce faci?
‎Mamă! Te-ai ridicat, din nou.
‎Aveam chef de o plimbare.
‎- Hai s-o facem iar. ‎- Bine.
‎Ce sarcini aveai când erai mică?
‎Păstram ordinea în casă ‎și spălam mereu vasele.
‎Când erai adolescentă, cum vă distrați?
‎Nu era mare lucru de făcut pe insulă.
‎A rămas la fel, presupun.
‎Dar mergeam în nord, ‎pentru băutură și băieți.
‎Cum îl chema pe tata?
‎Mamă?
‎Pe tatăl tău îl chema George.
‎Cu ce se ocupa?
‎Era pescar și apoi a intrat în Marină.
‎Cum v-ați cunoscut?
‎La un dans, pe continent.
‎Iar eu cine sunt?
‎Ești lumea mea.
‎Inima mea și sufletul meu.
‎Fiica mea, Sarah.
‎Doctorița.
‎Vrei o ceașcă de ceai? ‎Mă duc să fac un ceai.
‎Am vrut să-i strâng lucrurile ‎de când m-am întors.
‎Nu m-am putut apuca, nu știu din ce motiv.
‎Au trecut luni ‎și n-a fost niciodată o prioritate.
‎Iar azi am terminat două camere ‎și jumătate din pod.
‎Fă ce trebuie să faci.
‎Mulți oameni brodează versete din Biblie.
‎Dar mama mea…
‎Mama mea alege pasajul ‎din Plângerile lui Ieremia.
‎PRIVIȚI DACĂ E VREO DURERE ‎CA CEA CARE MĂ CHINUIE
‎E o autocompătimire specială,
‎să te identifici ‎cu distrugerea Ierusalimului.
‎Creșteam păsări când eram mică.
‎Porumbei.
‎Mama petrecea săptămâni întregi
‎construind un coteț ridicol ‎pe pervazul bucătăriei.
‎Comanda porumbei de pe continent.
‎Când ajungeau aici,
‎primul lucru pe care-l făcea ‎era să le taie aripile.
‎Când mă chema pe mine, ‎fiica ei de șapte ani,
‎îmi spunea că trebuie să-i țin ‎în timp ce făcea asta.
‎Am întrebat-o de ce o face și a zis: ‎„Ca să nu zboare.”
‎Și mi-a zis… Fii atent.
‎Vorbea cu fiica ei de șapte ani.
‎A zis:
‎„Tuturor li se taie aripile ‎la un moment dat.”
‎Și am pus următoarea întrebare.
‎Singura întrebare pusă de un copil ‎când aude așa ceva.
‎Am zis: ‎„Mamă, ție ți-au fost tăiate aripile?”
‎Iar ea a zis: „Da.”
‎„Când te-ai născut.”
‎„Când te-ai născut tu.”
‎Ținea foarfecele, ‎iar eu aveam pasărea în mână.
‎Gângurea în palma mea, ‎ca o pisică ce toarce.
‎Și avea încredere în mine.
‎Mi-a venit să-i dau drumul ‎și asta am făcut.
‎Atunci m-a lovit.
‎S-a schimbat.
‎Bea, țipa, lovea, ceva mai nuanțat,
‎ceva pasiv-agresiv, ‎dar mesajul din spate era clar.
‎I-am distrus viața.
‎Dar Picioruș?
‎Copilașul ăla m-a salvat.
‎Fiindcă am făcut ce-am zis.
‎Am fugit la 16 ani, voiam să fiu actriță.
‎Voiam să fiu vedetă. ‎Și am călătorit și am trăit.
‎Iar când m-am trezit ‎și a trecut efectul drogurilor,
‎mi-am dat seama că m-am măritat cu mama.
‎La început era lipit de mine, ‎apoi era rău.
‎Apoi era beat tot timpul.
‎Și apoi m-a lovit. ‎Cunoșteam atitudinea aia. O cunoșteam.
‎Aș fi rămas cu el.
‎Aș fi murit în casa aia.
‎Dar m-am trezit într-o zi ‎și aveam grețuri.
‎Așa că am făcut un test.
‎Și am văzut acel semn plus ‎și m-am holbat la el îndelung.
‎Mi-am făcut bagajele. ‎Și n-am privit niciodată înapoi.
‎Ea m-a salvat.
‎Și acum a dispărut.
‎Cum e posibil?
‎Eu am un…
‎vis.
‎Un vis care se repetă de când eram închis.
‎Plutesc în mijlocul golfului.
‎În mijlocul apei. Doar apă gri.
‎Apă de dimineață.
‎Cerul se luminează, soarele stă să răsară.
‎De-aș putea doar să îndrept prora,
‎să găsesc un vânt sau o ramă, ‎să vâslesc cu mâinile dacă trebuie,
‎ca să ajung la un alt țărm.
‎Să încep o nouă viață.
‎Visul se-ncheie mereu cu răsăritul.
‎Mereu.
‎Nu trec niciodată de acel răsărit.
‎Partea aia pot s-o văd, ‎clară ca lumina zilei.
‎Partea aia e reală, dar restul, ‎viața pe care ar trebui s-o am apoi?
‎Pe aia n-o pot vedea.
‎Cu cât visez mai des asta,
‎cu atât știu mai clar că nu mi-e scris.
‎N-o să plec de pe insula asta.
‎O știu.
‎Noaptea, târziu, ‎indiferent ce speranțe îmi fac
‎sau ce le spun părinților mei,
‎o știu.
‎Dar tu…
‎Poți face orice.
‎Mereu ai putut face orice.
‎Te rogi cu mine?
‎Da.
‎Te rog, Doamne.
‎Ajută-mă să înțeleg.
‎Îndurare.
‎Te rog să Te înduri de noi.
‎Suferința noastră e prea mare. ‎E prea mare.
‎Îndurare.
‎Tatăl nostru, care ești în ceruri…
‎Sfințească-se numele Tău,
‎vie împărăția Ta, facă-se voia Ta, ‎precum în cer, așa și pe pământ.
‎Dă-ne pâinea de toate zilele ‎și ne iartă greșelile,
‎precum și noi iertăm greșiților noștri.
‎Și nu ne duce pe noi în ispită, ci…
‎Ne izbăvește de cel rău. Amin.
‎Bucură-te, Marie, cea plină de har, ‎Domnul este cu tine, binecuvântată…
‎Binecuvântată ești.
‎Binecuvântat este rodul ‎trupului tău, Iisus.
‎Sfântă Marie, maica lui Dumnezeu,
‎roagă-te pentru noi, acum…
‎Și în ceasul morții noastre. Amin.
‎BERE OLD MILWAUKEE
‎Futu-i!
‎Haide.
‎Salut, Joe.
‎Dle șerif. Cum te simți azi?
‎Bine.
‎Dar e abia dimineață.
‎Cum o să-mi fie noaptea?
‎Căcat, de unde să știu eu?
‎Ești bine?
‎Mă străduiesc, omule.
‎Mă străduiesc.
‎Du-te dracu'!
‎Totdeauna fii cu mine
‎și mă-nvață
‎să fac bine.
‎Înger, îngerașul meu,
‎ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine
‎și mă-nvață să fac bine.
‎Înger, îngerașul meu,
‎ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine ‎și mă-nvață să fac bine.
‎Înger, îngerașul meu,
‎ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine ‎și mă-nvață să fac bine.
‎Înger, îngerașul meu…
‎Părinte Paul.
‎Bună. Scuze că vin așa târziu. ‎Am fost puțin bolnav toată ziua.
‎Dar acum mi-am revenit ‎și i-am rămas dator cu slujba mamei tale.
‎John?
‎Mi-a deschis Sarah. A zis că…
‎Că te simți mai bine.
‎Cum?
‎„Adevăr vă spun, ‎dac-ați avea credință și nu v-ați îndoi,
‎chiar de ați spune ‎acestui munte: «Ridică-te
‎și aruncă-te în mare!», așa va fi.”
‎Cu Dumnezeu, totul e posibil.
‎Am crezut că a fost un vis.
‎Când te-am văzut la căpătâiul meu.
‎Atât de tânăr!
‎Poate chiar este un vis.
‎Dar, dacă este, îl visăm toți.
‎Toți.
‎Am atâtea să-ți spun!
‎Dar…
‎Dar întâi… slujba ta.
‎Euharistia ta.
‎În numele Tatălui și al Fiului, ‎și al Duhului Sfânt.
‎Amin.
‎Îmi dau seama ‎că probabil mă consideri ridicolă.
‎Nu.
‎Te-ai rugat cu mine
‎și te iubesc pentru asta.
‎Dar nu…
‎Nu crezi. Nimic.
‎Înțeleg.
‎Îi înțeleg farmecul, alinarea oferită.
‎Totul se întâmplă cu un motiv.
‎Iese ceva bun din orice. Există un plan.
‎Nu știu.
‎Presupun că am trăit un moment ‎aflat în contradicție totală
‎cu existența unui Dumnezeu iubitor.
‎Deci, ce crezi?
‎- Crezi că delirez? ‎- Nu.
‎- Mă crezi naivă. ‎- Nu.
‎Nu, cred…
‎Cred că toți ne dorim…
‎atât de tare să existe un motiv!
‎Pentru tot. ‎Și dreptate și consolare când murim.
‎Da, de aici provine religia. ‎Asta e chestiunea.
‎Da.
‎Ce se întâmplă când murim?
‎Ce naiba se întâmplă?
‎Deci tu ce crezi?
‎Ce se întâmplă când murim, Riley?
‎Nu știu.
‎N-am încredere în nimeni ‎care zice că știe, dar…
‎Pot să vorbesc în numele meu.
‎Atunci, fă-o.
‎Ce se întâmplă când mori tu?
‎Când mor eu…
‎corpul meu nu mai funcționează.
‎Se oprește. ‎Dintr-odată sau încetul cu încetul,
‎nu mai respir, nu-mi mai bate inima.
‎Moarte clinică.
‎Puțin mai târziu, cinci minute mai târziu…
‎neuronii încep să moară.
‎Dar, între timp…
‎poate creierul meu eliberează DMT ‎în cantitate mare.
‎E o substanță psihedelică ‎eliberată când visăm, deci…
‎visez.
‎Visez mai intens decât oricând,
‎pentru că e tot. ‎Ultima cantitate de DMT, dintr-odată.
‎Iar neuronii mei se aprind
‎și văd un spectacol de artificii ‎de amintiri și imaginație.
‎Și… sunt drogat.
‎Drogat de-a binelea, pentru că mintea mea ‎caută rapid printre amintiri.
‎Amintiri pe termen scurt și lung, ‎iar visele se amestecă cu amintirile și…
‎E o cădere a cortinei.
‎Visul care pune capăt tuturor viselor.
‎Un ultim mare vis, pe măsură ce mintea ‎golește silozurile de rachete și apoi…
‎Mă opresc.
‎Activitatea cerebrală încetează ‎și nu mai rămâne nimic din mine.
‎Nici durere.
‎Nici memorie, nici cunoașterea faptului ‎că am existat vreodată…
‎sau că am făcut rău cuiva.
‎Că am ucis odată pe cineva.
‎Totul este așa cum era
‎înainte de mine.
‎Activitatea electrică din creier ‎se dispersează până e doar țesut mort.
‎Carne.
‎Uitare.
‎Și toate celelalte lucruri mici ‎din care sunt făcut…
‎Microbi și bacterii, ‎și miliarde de alte lucruri mici
‎care trăiesc pe gene și în păr, ‎și în gură, și pe piele,
‎și în stomac, și peste tot…
‎continuă să fie.
‎Și să mănânce.
‎Și servesc unui scop.
‎Hrănesc viața.
‎Și mă destram
‎și toate bucățelele din mine se reciclează
‎și sunt în miliarde de alte locuri.
‎Iar atomii mei sunt în plante ‎și insecte, și animale
‎și sunt ca stelele de pe cer.
‎O clipă acolo, ‎apoi împrăștiate prin tot universul.
‎E rândul tău.
‎Ce se întâmplă când mori tu?
‎În numele meu?
‎Da.
‎Nu.
‎Nu în numele meu.
‎Nu eu am murit azi.
‎N-a fost niciodată trează.
‎Când a venit în corpușorul ăsta,
‎un corpușor în curs de formare, dormea.
‎N-a cunoscut decât visarea.
‎Visa și atât. Nu avea nici măcar un nume.
‎Apoi, în somn,
‎acel mic spirit perfect s-a ridicat.
‎Dumnezeu n-a trimis-o să sufere ‎în viață pe Pământ. Nu.
‎Ea?
‎Acest suflețel special…
‎a fost trimis de Dumnezeu aici să doarmă.
‎Doar un somnic. Un vis rapid.
‎Apoi, a chemat-o înapoi. A vrut-o înapoi.
‎Așa că s-a întors.
‎La fel cum a plutit în jos, ‎așa s-a ridicat deasupra Pământului.
‎Dincolo de toate sufletele din atmosferă
‎și de toate stelele de pe cer, ‎într-o lumină strălucitoare.
‎Și atunci, pentru prima dată…
‎începe să se trezească.
‎E învăluită într-un sentiment de dragoste.
‎O dragoste pură, uimitoare. ‎Normal că așa e.
‎E pură.
‎N-a păcătuit niciodată.
‎N-a făcut rău niciunei ființe, ‎nici măcar unei furnici.
‎Și nu e singură. E acasă.
‎Acolo sunt oameni. Nu știe,
‎dar sunt familia ei.
‎Bunicul ei și străbunicul ei, ‎și o iubesc. Și îi dau un nume.
‎Când Dumnezeu se apleacă ‎și o sărută pe cap,
‎în clipa în care o cheamă pe nume, crește.
‎Într-o clipită.
‎Și e perfectă.
‎Corpul ei arată așa cum ar fi arătat ‎cel mai bine pe Pământ.
‎La vârsta perfectă. În deplină înflorire.
‎Îi povestesc despre mama ei de pe Pământ
‎și despre cum voi veni curând.
‎Și e fericită. ‎Doar bucurie, toată eternitatea.
‎Și e iubită.
‎Și nu e singură.
‎La asta ne referim când spunem „Rai”.
‎Nu vile, râuri de diamante, ‎nori pufoși sau aripi de înger.
‎Ești iubit.
‎Și nu ești singur.
‎Asta înseamnă Dumnezeu.
‎Asta înseamnă Raiul.
‎Pentru asta îndurăm tot ce îndurăm pe…
‎piatra asta albastră mare și tristă.
‎O să ajung acolo curând.
‎Și o să-l văd pe tata.
‎Și pe bunica mea.
‎Și o să-mi văd fetița, ‎fericită și în siguranță.
‎Și o să mă bucur atât de mult s-o cunosc!
‎Chiar sper să ai dreptate.
‎Înger, îngerașul meu, ‎ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine ‎și mă-nvață să fac bine.
‎Înger, îngerașul meu, ‎ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine ‎și mă-nvață să fac bine.
‎Unde ești?
‎De ce nu vii?
‎Înger, îngerașul meu, ce…
‎Părinte?
‎Îmi cer scuze că vă deranjez.
‎Îmi cer scuze.
‎Bună, Joe.
‎- Bună. ‎- Am avut o zi grea.
‎Dar m-am descurcat bine. N-am băut.
‎Asta e excelent.
‎Dar e o adevărată luptă, știți? ‎Ați spus să vin aici
‎dacă simt vreodată că…
‎Dacă devine prea greu. Dar sunteți ocupat.
‎Nu, deloc. Vino aici, stai jos.
‎Am trecut prin asta, cu siguranță.
‎Sunteți bine, părinte?
‎Să fiu sincer…
‎nu prea sunt în apele mele ‎și sunt puțin derutat.
‎Ce straniu, nu-i așa?
‎I-ați putea fi fiu.
‎Circula un zvon când eram mic,
‎cum că bătrânul nu era chiar celibatar.
‎Cine-l poate învinovăți?
‎Cine sunt eu să judec un om ‎pentru viciile sale?
‎Tocmai eu? Căcat.
‎Nu e treaba mea. Pe bune.
‎A fost mottoul meu toată viața.
‎Eu o să…
‎Ne vedem mâine la…
‎- La întâlnire. ‎- Așteaptă, Joe.
‎Sunt mândru de tine.
‎Mulțumesc, părinte.
‎Îmi cer scuze. Nu așteptam pe nimeni azi, ‎dar sunt mândru de tine
‎și mă bucur că ai avut putere azi.
‎Fiindcă cunosc acea dorință.
‎Foamea aceea și…
‎Știu cât de greu este să te împotrivești.
‎Sunt mândru de tine, la fel și Dumnezeu.
‎Mulțumesc.
‎Fii binecuvântat.
‎Mai bine mai târziu decât niciodată, nu?
‎Bine.
‎- Fii binecuvântat. ‎- Mulțumesc. O să…
‎O să plec.
‎O să plec, bine?
‎- O să plec, bine? ‎- Fii binecuvântat.
‎Ce aveți?
‎Ce naiba aveți? Încetați!
‎Îmi pare rău.
‎Ești…
‎Ești bine?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Ești bine?
‎Ce?
‎- Bună. ‎- Bună.
‎Am avut iar acel vis azi-noapte.
‎- Cel cu apa? ‎- Da.
‎A fost foarte diferit de data asta. ‎Știi cum se întâmplă uneori?
‎Eu nu-mi amintesc visele.
‎Ce a fost diferit?
‎Eram pe apă,
‎ca întotdeauna…
‎așteptând soarele. Dar, de data asta…
‎erai și tu acolo.
‎Ce crezi că înseamnă?
‎Ar trebui să plec.
‎Sau vrei să te conduc?
‎La biserică.
‎Nu cred că merg la biserică.
‎Cred că mă duc pe continent.
‎Nu ca să cer o a doua părere, dar…
‎Ca să cer o a doua părere.
‎Desigur.
‎Te-aș înțelege ‎dacă n-ai ieși din casă o lună.
‎Toți te-ar înțelege.
‎Poți să te întorci, totuși.
‎Mai târziu.
‎Poate diseară.
‎Te-ai putea întoarce diseară.
‎Pot face asta.
‎Bine.
‎- Nu mă împărtășesc sau ceva. ‎- Știu.
‎N-ai voie.
‎Nu te lasă, pentru că nu ești creștin.
‎- Te rog, am discutat deja asta. ‎- Știu.
‎- Ai zis că pot… ‎- Știu.
‎Uite.
‎Înțeleg că ești curios.
‎N-o să-i spun fiului meu ‎să nu-l caute pe Dumnezeu.
‎Dar, fiule…
‎Ali.
‎Îl avem deja.
‎Mulțumesc, tată.
‎Știu că nu ți-e ușor, așa că… mulțumesc.
‎N-ai venit acasă aseară.
‎Părinte!
‎Părinte! Vă așteptăm toți.
‎Ați întârziat aproape jumătate de oră…
‎Bine.
‎Nu știu de ce…
‎Tăceți, nu trebuie să spuneți nimic. ‎Nu dv., nu mie.
‎Trebuie să…
‎să vă curăț.
‎Să vă duc la biserică.
‎Bine.
‎Uite care-i chestia.
‎Bine.
‎Doamne! Bine.
‎O să rămâneți aici.
‎O să rămâneți exact aici.
‎Uitați cum facem.
‎E bine. Totul e bine.
‎Mă scuzați.
‎Bună dimineața!
‎Trebuie să spun că e o plăcere
‎să văd biserica plină în fiecare zi. ‎Fiți binecuvântați.
‎Mă tem că, în dimineața asta, ‎însă, va trebui să…
‎Cred că anulăm slujba.
‎Părintele Paul se recuperează ‎după o toxiinfecție.
‎Bietul de el!
‎A trebuit să-l țin cu forța, ‎să-l pun în pat.
‎Era atât de hotărât să vină aici!
‎O să-și revină în curând.
‎Dar poate că măcar în dimineața asta,
‎draga noastră Dolly Scarborough…
‎Vino aici, draga mea.
‎Vino aici, sus.
‎Poate Dolly ne poate ajuta ‎cu niște cântece, lecturi și rugăciuni.
‎Încă putem celebra, ‎așa cum făceau vechii creștini,
‎care îi cântau lui Dumnezeu ‎înainte să fie preoți care să-i îndrume.
‎- Hai să începem cu imnul numărul 473. ‎- Desigur.
‎„Ne adunăm.” Dolly, poți să conduci tu?
‎Mă scuzați.
‎Ne adunăm împreună ‎Să cerem binecuvântarea Domnului…
‎Înfășurați-l în covor, ‎puneți-l în camionetă
‎și duceți-l la o casă părăsită de pe mal.
‎Acum, când cei mai mulți sunt la biserică.
‎Apoi diseară, târziu, legați o ancoră ‎de el și aruncați-l la 8 km în larg.
‎Dar eu… Noi…
‎Da, Wade, ce dorești să spui?
‎Adică…
‎Doar nu…
‎E Joe Collie, Bev. Asta e…
‎Asta e… Ce naiba ai făcut?
‎„Omul care s-ar purta cu trufie, ‎neascultând de preotul
‎care stă acolo să-l slujească ‎pe Domnul Dumnezeul tău,
‎omul acela să moară.”
‎Deuteronomul.
‎Ai dreptate.
‎Ăsta e Joe Collie.
‎Nu este Ed Flynn sau Leeza Scarborough, ‎sau tu, Wade.
‎Ăsta e omul care ți-a paralizat fiica.
‎Omul ăsta a fost o nenorocire ‎pentru comunitate toată viața lui.
‎E un păcătos, ‎un desfrânat și un păgân de primă clasă.
‎Mutila copiii și nu făcea bine nimănui,
‎iar Dumnezeu i-a cerut datoria.
‎Părinte, monseniore, spuneți-le. ‎Spuneți-le de ce ați făcut ce-ați făcut.
‎Nu știu. ‎M-a năpădit ceva și chiar nici nu…
‎Pentru că ceva s-a mișcat prin dv.
‎Uitați. Wade, uiți.
‎Domnul nostru e un războinic, ‎ca și îngerii Lui.
‎Domnul nostru a trimis îngeri în Egipt
‎ca să-i măcelărească ‎pe primii născuți ai egiptenilor,
‎a transformat orașele în sare, ‎femeile și copiii deopotrivă,
‎și a înecat lumea ‎când eram prea înfundați în păcat.
‎Însuși monseniorul Pruitt ‎este un miracol al lui Dumnezeu.
‎Și un înfăptuitor de miracole,
‎după cum știi prea bine. ‎El este un miracol.
‎Dumnezeu are un plan. Lucrează prin el.
‎„Trebuie să ne facem partea, ‎să dăm mărturie și să ne facem partea.”
‎„Să nu credeți că am venit să aduc pace.”
‎„Nu am venit să aduc pace, ci sabie.”
‎Iisus a spus asta! Însuși Iisus Hristos!
‎Dacă vrei să-l pui la îndoială acum,
‎dacă vrei să alegi ce lucrări de-ale Lui ‎sunt acceptabile pentru tine…
‎Returnează toate darurile atunci,
‎și las-o pe fetița ta să se așeze iar ‎în acel scaun cu rotile.
‎Dar nu alege harurile lui Dumnezeu!
‎Acum, înfășoară-l
‎în covor.
‎Eu…
‎Aveți conștiința încărcată?
‎Simțiți vină în inimă ‎pentru ce a trebuit să faceți?
‎Nu.
‎Deloc.
‎Atunci, întrebați-vă de ce Dumnezeu ‎v-a eliberat de asta.
‎Și mergeți înainte.
‎Brațele. Sturge, brațele.
‎Adu… Și…
‎Bine. Scuze că te-am făcut să aștepți. ‎Ți-am făcut analizele.
‎Mă întreb dacă informațiile ‎pe care mi le-ai dat
‎ar putea fi parțial incorecte.
‎Vă pot face legătura cu medicul meu,
‎ea vă poate asigura ‎că aveți informațiile corecte.
‎Vreau doar să știu cum e posibil.
‎Nu cred că s-a întâmplat ceva.
‎- Cum adică? ‎- Toate analizele sunt negative.
‎Știu. Am pierdut copilul.
‎Nu, adică nivelul de hCG este normal.
‎Bine.
‎Chiar și după o pierdere de sarcină, ‎rămâne ridicat în jur de șase săptămâni.
‎Da, n-am avut… N-a fost nicio urmă ‎de pierdere a sarcinii.
‎Eu nu văd nicio urmă ‎că ai fost însărcinată.
‎Am făcut ecografie.
‎Uite, nu știu nimic despre asta. ‎Mă uit doar la analizele tale.
‎I-am auzit inima de multe ori.
‎Am văzut cum se mișca, ‎cum își sugea degetul.
‎Sunt dispusă să-ți sun medicul ‎de pe insulă
‎și poate ea o să-mi spună…
‎Dar corpul tău nu e corpul unei femei ‎care a fost însărcinată.
‎- Am fost însărcinată. Chiar am fost. ‎- Nu conform sângelui sau corpului tău.
‎Iar corpul uman nu poate…
‎Nu poate să pună capăt ‎unui astfel de lucru
‎ca și cum nimic nu s-a întâmplat. ‎Nu e posibil.
‎Mă întrebam dacă am putea aranja
‎să discuți cu cineva ‎de la secția de psihiatrie.
‎REV. MONSENIOR JOHN MICHAEL PRUITT ‎CENTRU DE RECREERE
‎Vă simțiți mai bine?
‎Nu știam dacă se ține, ‎n-a răspuns nimeni la casa parohială.
‎Nu-ți face griji. ‎M-am simțit mai bine pe parcursul zilei.
‎Intră.
‎Îmi pare rău.
‎O să-i fac o vizită, ‎să mă asigur că e bine.
‎Da, o ia ușor.
‎Nu cred că o să aibă chef de musafiri.
‎Nu, desigur.
‎Din curiozitate, ce i-ați fi spus?
‎Asta-i chestia, nu? Ce se spune?
‎„Îmi pare rău pentru pierderea suferită.”
‎„Misterioase sunt căile Domnului.”
‎„Dacă pot să ajut cu ceva…”
‎E așa lipsit de valoare, nu?
‎Eu nu… o să…
‎Nu putem înțelege niciodată ‎voia lui Dumnezeu
‎și nu pretind că aș ști ce să-i spun ‎lui Erin Greene în afară de asta.
‎Trebuie să ne încredem în Domnul ‎cu toată inima
‎și să nu ne bizuim pe priceperea noastră.
‎Lasă-te în voia Lui, ‎fie că înțelegi, fie că nu.
‎Exact.
‎E adevărat, nu-i așa? ‎Pentru tine, pentru mine?
‎Să ne lăsăm în voia Lui, ‎pentru scurt timp.
‎Să nu presupunem că știm motivul, ‎că înțelegem sensul.
‎Uneori, e-n regulă să te uiți la lume ‎și să zici:
‎„De ce? Nu înțeleg.”
‎„Și n-am să înțeleg.”
‎Da, uneori, asta e-n regulă.
‎Da, sunt de acord cu asta.
‎E greu să nu fii de acord.
‎Cum merge cu îndreptarea?
‎Vorbim despre asta acum? ‎Nu-l așteptăm pe Joe?
‎Nu, Joe nu vine azi, de fapt.
‎Nu.
‎Nu-mi spuneți că s-a reapucat.
‎Nu știu de ce, ‎mi-am dorit mult să reușească.
‎Foarte mult.
‎Nu. De fapt, l-am văzut ieri.
‎Se descurca bine. Era mândru de el.
‎Nu, e plecat de pe insulă, ‎cred că-și vizitează sora.
‎Nu știa când se întoarce.
‎- Pe sora lui? ‎- Da, exact.
‎Începem cu Rugăciunea Seninătății? ‎Sigur o să vină săptămâna viitoare.
‎Doamne, dă-mi seninătatea ‎să accept lucrurile…
‎…pe care nu le pot schimba, ‎curajul să schimb ce pot schimba
‎și înțelepciunea de a le deosebi.
‎Amin.
‎Mă bucur să aud că e bine.
‎Nu mă mir, la cât de mult a muncit.
‎Slujbă zilnică, cu biserica plină, ‎și un program aglomerat.
‎Știi că i-a dus euharistia ‎lui Mildred Gunning în fiecare zi
‎de când e aici? În fiecare zi.
‎Omul ăla e un sfânt.
‎Mă bucur că-și revine. ‎Și prietenul tău, Ali.
‎M-a emoționat să-l văd în biserică.
‎Nu știu cum a reacționat tatăl lui.
‎Ce curaj a avut să lase asta în urmă
‎și să vină singur, la vârsta lui!
‎La cum a fost crescut, ‎cu toate tradițiile… E dovada clară.
‎Dumnezeu găsește o cale. ‎Dumnezeu a găsit calea.
‎Petreci noaptea acolo?
‎Da.
‎Transmite-i salutările mele.
‎- Spune-i că-mi pare rău. ‎- Îi spun.
‎Știi, când erai mic,
‎mi-ai spus: „Dacă stăm pe o insulă,
‎de ce nu locuim în copac, ‎ca-n ‎Pirații Paradisului?
‎Iar eu ți-am zis: ‎„Nu suntem naufragiați, Riley.”
‎„Aici e locul nostru.”
‎Iar tu
‎te-ai încruntat.
‎Știu că n-ai simțit niciodată ‎că aici e casa ta.
‎Ca și cum Crockett ‎n-ar fi locul în care trăim,
‎ci cel în care supraviețuim, ‎până vine ajutorul.
‎Ei bine, ajutorul a sosit.
‎- Oare? ‎- Nu mai am nevoie de ochelari.
‎Tatăl tău nu s-a simțit așa bine ‎de ani de zile.
‎Ceva se petrece aici.
‎Nu mă pot preface că nu e așa.
‎Știu…
‎că ai dus o luptă.
‎Cu credința ta ‎și cu ceea ce s-a întâmplat…
‎Cu ce-am făcut.
‎Cu ce-ai făcut.
‎Băiatul meu frumos!
‎Da.
‎Dar Dumnezeu nu-ți cere să crezi ‎în ceva ce nu vezi.
‎Nu aici. Nu acum.
‎Îți cere doar să te uiți.
‎Nu e uimitor?
‎E un mincinos, mamă.
‎Părintele Paul.
‎Poate ai dreptate.
‎Poate există speranță.
‎Și poate există ceva pentru mine, ‎poate există Dumnezeu și miracole.
‎Nu știu.
‎Dar un lucru știu sigur.
‎Părintele Paul m-a mințit în seara asta.
‎Crede și roagă-te pentru mine.
‎Dar…
‎Te rog, ai grijă. Asta e tot ce-ți cer.
‎Da.
‎…ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine ‎și mă-nvață să fac bine.
‎Înger al Domnului, te rog.
‎Unde ești?
‎Te rog.
‎Înger, îngerașul meu, ‎ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine ‎și mă-nvață să fac bine.
‎Slavă Domnului! Unde ai fost? M-am…
‎Scuze.
‎Scuze, m-am pierdut.
‎N-am… Am rămas fără sacrament.
‎Înger, îngerașul meu, ‎ce mi te-a dat Dumnezeu,
‎totdeauna fii cu mine ‎și mă-nvață să fac bine.
‎Înger, îngerașul…
‎Sora lui.
‎Subtitrarea: Iulia Rolle