‎UN SERIAL NETFLIX
‎CARTEA A TREIA: PROVERBELE
‎Binecuvântează-mă, căci am păcătuit.
‎Nu e corect.
‎Binecuvântează-mă, o să păcătuiesc.
‎Mâine, o să mă prezint ‎membrilor comunității
‎și o să-i mint în legătură ‎cu monseniorul John Pruitt.
‎O să mint direct, nu prin omisiune.
‎N-o să le spun că Pruitt ‎era mult mai bolnav decât credeau
‎atunci când l-au trimis în călătorie.
‎Monseniore Pruitt? Unde mergeți?
‎Încoace. Grupul e pe-aici.
‎Și se pierdea des de grupul lui.
‎A rătăcit ore întregi ‎în Ierusalim în prima zi,
‎și era
‎îngrozit.
‎Nu era o pierdere de memorie de moment.
‎Nu, era un om afectat de o demență
‎mult mai avansată ‎decât a vrut să recunoască parohia.
‎Un om care…
‎a depășit timpul acordat pe acest Pământ.
‎N-o să le spun nimic din toate astea.
‎Ci că e internat într-un spital ‎de pe continent.
‎Că lucrurile încă pot reveni la normal,
‎că el încă poate fi așa cum și-l amintesc.
‎Că încă poate fi omul, liderul,
‎păstorul pe care l-au îndrăgit ‎de-a lungul atâtor ani.
‎O să le spun minciuna asta
‎spre binele lor, astfel încât, ‎atunci când va începe, să fie gata.
‎Pentru ce va urma.
‎Pentru minunile care urmează.
‎Părinte?
‎Părinte!
‎Părinte? Sunteți bine?
‎S-o chem pe dr. Gunning?
‎E o minune. O minune adevărată.
‎Nu-i așa? Un miracol, adică.
‎E uimitor, desigur.
‎Reflexele sunt slabe, dar există.
‎Ai simțit ceva?
‎Ai avut vreo senzație ‎înainte de azi-dimineață?
‎Nu știu. Chiar și când nu mi le simțeam,
‎le simțeam. După cum am vorbit, sindromul…
‎Sindromul membrului fantomă, da. ‎Dar nimic nou? Nimic diferit?
‎- Nu. ‎- Ei bine, eu…
‎Stai în picioare, mergi, ‎asta e cel mai important.
‎Mă bucur foarte mult pentru tine.
‎Mușchii sunt puțin subdezvoltați, ‎ceea ce e de înțeles. Ia să…
‎Folosește bastonul ăsta,
‎chiar și pe distanțe scurte, deocamdată.
‎Lasă-ți greutatea pe el ‎și ține-l cu un pas în față.
‎- Ai înțeles? ‎- Ați mai…
‎Ați mai văzut așa ceva?
‎E un miracol, nu-i așa? ‎Unul adevărat, ca în Scriptură.
‎Înainte de ziua de azi? ‎Nu, n-am mai văzut așa ceva.
‎Dar acum am văzut. Leziunile coloanei ‎se pot vindeca singure în timp.
‎Se întâmplă extrem de rar, ‎dar se întâmplă.
‎Mi-ar plăcea să meargă ‎pe continent pentru analize aprofundate.
‎Nu știu.
‎Cu cât știm mai multe,
‎cu atât putem ajuta alți…
‎Știu, nu e vorba despre asta. Doar că,
‎de-a lungul anilor, ‎toate consultațiile și specialiștii
‎și tratamentele experimentale încercate…
‎Sinceri să fim, Sarah…
‎Plătim chirie pentru o casă ‎care era a noastră.
‎Jumătate din mâncare o cumpărăm ‎din ajutor social
‎și cealaltă jumătate e donată de biserică.
‎Nu ne plângem, scumpo. Nu.
‎Meriți toți bănuții pe care-i avem ‎și mult mai mult.
‎Dar fără o tomografie
‎sau o puncție lombară, ‎nu știm ce s-a întâmplat…
‎Merge și stă în picioare. ‎Și suntem recunoscători.
‎E greșit, nu-i așa? ‎Să cercetezi un miracol.
‎Să pui la îndoială un dar divin.
‎Unde te-ai dus?
‎Mamă, cum ai urcat aici?
‎Asta e camera mea.
‎- Da, dar nu mai e de… ‎- E schimbată.
‎- N-ai voie pe scări. ‎- Camera mea e…
‎O cunoști pe fiica mea, Sarah?
‎- E medic. ‎- Nu știu cum să te cobor.
‎O să-ți spună că am probleme la șold.
‎Dacă ar putea… Soția mea.
‎- Dacă s-ar putea ruga asupra ei… ‎- Soțul meu e așa bolnav!
‎Calmați-vă. Știți că nu așa funcționează ‎aceste lucruri.
‎Să nu exagerăm. Dumnezeu nu caută glorie, ‎nu în felul ăsta.
‎Să ne rugăm.
‎„Lăudați-l pe Domnul, pentru că este bun.”
‎„Pentru că veșnică este îndurarea Lui.”
‎„Lăudați-l pe Dumnezeul dumnezeilor, ‎pentru că veșnică este îndurarea Lui!”
‎„Lăudați-l pe Dumnezeul dumnezeilor, ‎pentru că veșnică este îndurarea Lui.”
‎„El singur face fapte mărețe.”
‎„Pentru că veșnică este îndurarea Lui.”
‎REV. MONSENIOR JOHN MICHAEL PRUITT ‎CENTRU DE RECREERE
‎Al patrulea pas poate fi dificil, ‎dar sunt sigur că poți să reușești.
‎Chiar n-o să vorbim despre acel lucru?
‎Putem vorbi.
‎Tot orașul vuiește.
‎Un miracol la biserică. ‎Acum o să vină toți localnicii
‎cu un genunchi cu probleme sau o răceală.
‎Să nu vă mirați dacă vă sună ‎un reporter de pe continent.
‎Un articol de interes social ‎despre recuperarea Leezei
‎și preotul care a vindecat-o.
‎Nu e vorba de publicitate. Aș refuza.
‎După cum spune Matei: ‎„Când faci milostenie,
‎să nu știe stânga ta ce face dreapta ta.”
‎Iar Dolly și Wade
‎nu vor să profite ‎sau să transforme în ceva senzațional.
‎Nu prea cred
‎că o să trezească interes ‎în afara insulei și e-n regulă.
‎Așa e cel mai bine.
‎Leeza contează.
‎Da.
‎Eu sunt un tip rațional
‎și știți că toate miturile ‎și religiile noastre
‎provin din întâmplări naturale ‎pe care nu le putem explica.
‎Deci îmi pot clarifica destul de ușor.
‎Bravo ție!
‎Pot să înțeleg un diagnostic greșit.
‎Am căutat, se întâmplă. ‎E rar, dar se întâmplă.
‎Corpul ei putea să se fi vindecat încet ‎de-a lungul întregii perioade.
‎Pot să explic toate astea, ‎dacă sunt sincer. Totul se poate explica.
‎- Sună grozav. ‎- Cu excepția unui lucru.
‎Trebuia să știți.
‎Trebuia să știți că poate să meargă.
‎V-ați urcat pe scări, ați îndemnat-o. ‎Dacă n-ar fi făcut-o,
‎ce s-ar fi întâmplat cu dv.?
‎Ce-ar fi crezut comunitatea despre dv. ‎dacă n-ar fi făcut-o?
‎- A făcut-o. ‎- Și trebuia să știți.
‎- Ce mă întrebi? ‎- Vă întreb de unde ați știut.
‎Nu am un răspuns care să te mulțumească.
‎Nu pe tine.
‎Altcuiva i-aș putea spune ‎că am simțit asta
‎atunci când a trecut ‎pe lângă mine pe rampă,
‎aproape că am văzut, ‎aproape că i-am auzit vocea în mintea mea.
‎M-am simțit atât de legat de ea ‎în acel moment!
‎Ar putea fi suficient pentru cineva, ‎dar nu pentru tine,
‎nu-i așa, Riley Flynn?
‎Presupun că aș vrea mai mult.
‎Da, și mi-aș dori ‎să-ți pot oferi mai mult.
‎Dar asta e tot ce am.
‎Doare?
‎Nu.
‎Vrei să-ți duc rucsacul sau ceva?
‎Sigur, mersi.
‎- Te doare când mergi? ‎- Cum te simți?
‎Haideți, lăsați-o în pace.
‎Bună dimineața!
‎Bună dimineața, dră Greene.
‎Ce faci?
‎Și spatele tău?
‎Dansează și gata.
‎Bine.
‎Ce?
‎Trupul lui Hristos.
‎COMPUS 1080 - MONO FLUORO ACETAT DE SODIU ‎OTRAVĂ LETALĂ
‎MIRACOLUL DE LA BISERICA ST. PATRICK
‎Umpleți toate sticluțele săptămâna asta. ‎E multă lume.
‎E foarte aglomerat.
‎Mai este vreo sticlă?
‎Erau unele pe-aici, ‎dar nu le-am văzut în ultima vreme.
‎Mergeți, mă ocup eu.
‎- Nu cred că e aprinsă. ‎- La naiba, eu am greșit.
‎Brichetă.
‎Hai!
‎Acum trei săptămâni, ‎când am început călătoria de căință,
‎le-am cerut celor care se aflau aici, ‎atunci, să rețină câteva cuvinte.
‎Renaștere, a doua șansă, viață veșnică.
‎E mult de cuprins cu mintea, nu-i așa?
‎Abia mă pot gândi la săptămâna viitoare, ‎darămite la veșnicie.
‎Pentru cei mai mulți dintre noi, ‎veșnicia e ceva abstract.
‎E o metaforă, o exagerare pitorească.
‎Când așteptăm ceva ce ne dorim, ‎așteptăm „o veșnicie”.
‎Stăm în trafic „o eternitate”.
‎Lucruri abstracte, ‎metafore, exagerări pitorești.
‎Pentru noi, poate, ‎dar nu și pentru Dumnezeu.
‎Nu și pentru El. ‎N-ar trebui să fie nici pentru noi.
‎Euharistia, transformarea pâinii ‎și a vinului
‎în trupul și sângele lui Hristos.
‎O metaforă? Nu, ne spune Dumnezeu.
‎Miracole, mersul pe apă, ‎învierea morților. Lucruri abstracte?
‎Nu, ne spune Dumnezeu. ‎Viața veșnică, o exagerare pitorească?
‎- Nu. ‎- Nu? Exact. Ai zis cu voce tare.
‎Darurile lui Dumnezeu sunt la fel ‎de concrete ca pământul de sub picioare.
‎Iar alianța Lui nu este abstractă.
‎Nu. E un contract, scris în carne, ‎semnat cu sângele martirilor.
‎Și totuși, oricât am încerca, ‎nu putem vizualiza,
‎nu putem avea o imagine mentală ‎a recompenselor promise.
‎Dacă ați venit să găsiți răspunsuri ‎la lucrurile de neînțeles,
‎îmi revine sarcina să vă spun ‎că nu am așa ceva.
‎Dacă vreți să știți de ce sau cum ‎modelează lumea voința lui Dumnezeu,
‎frați și surori, și eu vreau. ‎N-am toate răspunsurile. Nimeni nu le are.
‎Ceea ce am, însă, ‎și ceea ce Dumnezeu ne oferă din plin
‎sunt misterele.
‎Dumnezeu ne dă miracole foarte rar, ‎din când în când, dar mistere?
‎Îmi cer scuze.
‎Ca… adulți,
‎tindem să ne displacă misterele.
‎Ne simțim inconfortabil să nu știm.
‎Nu. Să fim copii.
‎Să privim cu uimire și mirare ‎și să trăim cu sinceritate uluitoare.
‎Să fim fără vină, ușori ca aerul.
‎Să ne îndoim încet, pe măsură ce cuvântul ‎lui Dumnezeu curăță…
‎Îmi pare foarte rău.
‎Scuze, sunt puțin obosit azi.
‎Un scurt moment de amețeală.
‎A trecut. Sunt bine. Scuze. Îmi cer scuze.
‎Cu cât știm mai mult, ‎cu atât suntem mai rigizi.
‎Cu cât devenim mai fragili, ‎cu atât ne frângem mai ușor.
‎Cum ar spune unii despre insula asta, ‎că s-a distrus.
‎Dar am venit să vă spun…
‎învierea, trupul și sufletul, ‎mântuirea, trupul și sufletul,
‎miracolele care ne așteaptă aici, ‎pe Insula Crockett…
‎Nu sunt metafore, lucruri abstracte, ‎nu sunt exagerări pitorești, nu.
‎Renaștere, a doua șansă. Eter…
‎Să vină dr. Gunning!
‎Să-i lăsăm puțin spațiu.
‎Convertirea lui Saul a avut loc ‎pe drumul spre Damasc.
‎Saul era un persecutor al creștinilor, ‎un dușman al Bisericii,
‎care se ducea la Damasc ‎să adune credincioșii, să-i ia prizonieri.
‎Dar, cum bine știi, ‎când s-a apropiat de Damasc
‎a văzut o lumină atât de puternică ‎încât l-a doborât la pământ.
‎Și a orbit. Și apoi Iisus i-a vorbit.
‎La scurt timp, i-au căzut solzii ‎de pe ochi, iar Saul a devenit discipol
‎și apoi a devenit Apostolul Pavel.
‎Pe același drum din afara orașului, ‎monseniorul Pruitt,
‎tulburat și derutat, s-a rătăcit ‎de grupul său pentru ultima dată.
‎Probabil că n-au observat că lipsea.
‎Mintea lui slabă nu l-a ajutat ‎și așa a rătăcit prin acel deșert.
‎Nu, monseniorul…
‎Pierdut, confuz, ‎pierdut în lume, pierdut în mintea sa,
‎separat de grupul său,
‎urmând să moară, cu siguranță, ‎în acel deșert, pe drumul spre Damasc,
‎a fost surprins ‎de o furtună de nisip îngrozitoare.
‎Fuseseră furtuni îngrozitoare ‎în acea zonă în ultima vreme.
‎Auzise de aceste furtuni ‎uimitoare, seismice.
‎Furtuni despre care auzise că au dezvelit ‎chiar și ruine antice în deșert,
‎furtuni care au răscolit pământul
‎și au descoperit gurile unor structuri ‎și ale unor clădiri de demult.
‎Ruine închise de multă vreme în pământ.
‎Și așa a rătăcit monseniorul Pruitt, ‎pierdut în furtună,
‎cu nisipul care îl zgâria pe ochi, ‎îl tăia pe față…
‎Și a văzut în fața lui ‎o întunecime printre dune.
‎Gura unei peșteri, poate.
‎O poartă spre vreo ruină antică.
‎Mintea lui slăbită căuta doar adăpost, ‎așa că a intrat,
‎nerăbdător, în întunecimea acelui lucru.
‎Prin intrarea ca de peșteră ‎care se deschisese în fața lui.
‎Până când toată lumina…
‎- E doar o amețeală. ‎- Poate.
‎Totuși, lăsați-mă să ascult.
‎Respirați adânc.
‎- Sunt bine, promit. ‎- Și expirați.
‎Ritmul cardiac e ridicat, ‎la fel, și temperatura corpului.
‎Ca și cum corpul ar lupta cu un virus, ‎dar nu pare nimic alarmant.
‎Deci e bine?
‎O să supraviețuiască.
‎Însă sunteți deshidratat. ‎Renunțați la mâncărurile sărate,
‎beți multă apă, odihniți-vă
‎și lăsați ca asta să iasă din organism.
‎Mulțumesc.
‎Îmi fac doar datoria.
‎Ba nu, e mai mult de atât. ‎Aveți grijă de oameni.
‎Eu, mama dv., întreaga insulă. ‎Sunteți o alinare pentru oameni.
‎Sunt mândru de dv.
‎Mulțumesc.
‎Ați auzit-o. Beți tot!.
‎Anulez toate întâlnirile de după-amiază.
‎- Bev. ‎- Aveți nevoie de odihnă.
‎Nu pe toate. Pe unele nu le ratez.
‎- Prânzul e gata. ‎- Vin imediat!
‎SFÂNTA BIBLIE
‎Valea!
‎Ce naiba vrei de la mine?
‎Nu mă lași în pace. Ce dracu' vrei?
‎Salut.
‎Asta este?
‎- Este? ‎- Nu.
‎E aici?
‎Aș vrea s-o văd, dacă e aici.
‎Nu, aia i-a aparținut bunicului meu.
‎Pe cealaltă am aruncat-o ‎în golf imediat după aceea.
‎Nu mă mai puteam uita la ea.
‎E exact cum mi-am imaginat.
‎Deci uite.
‎Mă plimbam cu tata
‎și nu mergeam nicăieri anume, ‎era doar o plimbare.
‎Atunci vorbea cel mai mult cu mine, ‎așa că îi ceream asta
‎de când eram mică.
‎Și ne plimbam,
‎ca în oricare altă seară, ‎și apoi s-a întâmplat.
‎Ca o bubuitură de tunet, ‎și m-am trezit pe jos.
‎Dar n-am simțit.
‎Iar tata țipa ca un animal.
‎A fost singura dată când i-am auzit ‎vocea așa, dar n-am simțit.
‎N-am simțit deloc.
‎Și când mi-am dat seama ‎cât de mult nu simt,
‎atunci m-am speriat cu adevărat.
‎Te urăsc.
‎Sinceritatea e importantă, ‎deci începem așa.
‎Te urăsc, Joe Collie.
‎Te urăsc de ani de zile
‎și lucrurile pe care mi-am imaginat ‎că ți le fac… Vreau să te doară.
‎Vreau să suferi.
‎Vreau să scoți sunetele scoase de tata
‎când și-a pus mâna în gaura glonțului ‎din coloana mea.
‎Vreau să-mi implori iertarea ‎ca să pot să te refuz.
‎Vreau să trăiești ‎într-o nefericire absolută.
‎Când spun ‎că așa mi-am imaginat locul ăsta,
‎vreau să spun că așa speram să fie.
‎- Îmi pare rău. ‎- Normal că-ți pare rău!
‎Ai furat de la mine.
‎Nu doar cine eram, ‎dar și cine aș fi putut fi.
‎Mi-ai furat lucruri ‎pe care încă nu le aveam.
‎Ai trecut peste timp, Joe Collie!
‎Ai trecut peste timp și ai furat…
‎Toate astea-s adevărate
‎și toate astea încă există,
‎dar nu de-asta am venit aici azi.
‎Am venit aici azi…
‎Te iert.
‎Te iert, Joe Collie.
‎Te iert și acum te văd.
‎Te văd. Și încă sunt furioasă pe tine.
‎Dar e diferit. ‎Chiar și acum, când o zic, e diferit.
‎- Vrei să știi de ce? ‎- Da.
‎Pentru că singurul obstacol dintre tine ‎și o viață mai bună ești tu.
‎Singurul meu obstacol era ura.
‎Singurul tău obstacol ești tu.
‎„Cel încet la mânie prețuiește mai mult ‎decât un viteaz.”
‎„Cine este stăpân pe sine prețuiește ‎mai mult decât cine cucerește cetăți.”
‎Asta e din Proverbe 16:32, Joe. ‎Știi ce înseamnă Proverbele?
‎Știi ce e Cartea Proverbelor?
‎Înțelepciune.
‎Înțelepciune și cunoaștere. Deci…
‎dacă Dumnezeu te poate ierta, ‎iar El spune că poate,
‎peste tot spune asta…
‎atunci și eu pot.
‎Iar dacă eu pot să te iert,
‎atunci oricine poate.
‎Înțeleg că unii dintre voi ‎sunteți supărați,
‎dar sunt prima ‎care vrea să vă liniștească.
‎Nimeni nu ia nimic.
‎Toate lecțiile cerute vor fi predate.
‎Nu ne-am atins de programă, ‎deci excludem asta de pe acum.
‎Cu tot respectul, nu asta…
‎Înțeleg că, dată fiind ‎afilierea dv. religioasă,
‎v-ați putea simți ofensat de faptul ‎că fiul dv. e interesat de Biblie…
‎- Deloc. ‎- …presupun.
‎Dar eu aș spune ‎că, dacă e interesat de Iisus,
‎de ce nu-l lăsați să afle ‎câte ceva despre El?
‎Nu asta e problema ‎și mulțumesc pentru ocazia de a clarifica.
‎Știe totul despre Iisus.
‎Îmi închipui că nu chiar tot.
‎Musulmanii cred că Iisus este profet ‎al lui Dumnezeu
‎și că ‎Injeel,‎ Biblia,
‎I-a fost revelată, așa cum Tora ‎i-a fost revelată lui Moise înainte.
‎Îl iubim pe Iisus ‎și mesajul care i-a fost revelat.
‎Ei bine…
‎Presupun că învățăm ceva nou ‎în fiecare zi, nu-i așa?
‎Dar credem, de asemenea, ‎că, după timpul lui Iisus,
‎din cauza intervenției omului, ‎au existat devieri în creștinism.
‎Oamenii au modificat mesajul. ‎Preoți, papi, regi.
‎De-asta există atâtea versiuni ‎ale Bibliei.
‎- Oamenii au făcut schimbări. ‎- Nu cred că asta e relevant.
‎Credem că Biblia conține o parte ‎din cuvântul inițial al lui Dumnezeu.
‎Cât de generos!
‎Dar credem și că Dumnezeu a revelat ‎Coranul ca mesaj final.
‎Care să nu fie modificat.
‎El reafirmă revelațiile originale ‎ale profeților.
‎Nu cred că e locul potrivit ‎pentru a discuta
‎diferența dintre părerile noastre ‎despre Scriptură.
‎Exact.
‎Asta e problema.
‎De-asta cred că unii de-aici,
‎inclusiv eu, suntem puțin îngrijorați.
‎Musulmanii încurajează cunoașterea,
‎deci sunt de acord ‎ca fiul meu să studieze Biblia.
‎Încântat, chiar. Și eu am făcut-o.
‎Dar problema e ‎că aceasta este o școală publică.
‎Asta-i chestia.
‎Ceea ce îi îngrijorează pe unii dintre noi ‎nu e Biblia,
‎ci faptul că a fost dată, ‎distribuită copiilor aici.
‎Vă cer să vă gândiți cum v-ați simți dv.
‎dacă v-ați trimite copilul ‎la o școală publică…
‎Dle șerif.
‎…și ar veni acasă cu Coranul,
‎întrebând de profetul Mohamed. ‎Ați simți că e o problemă.
‎Dacă m-aș duce să împart Coranul
‎copiilor de pe insulă,
‎doar cu scopul cunoașterii,
‎m-aș aștepta să mă alungați din oraș.
‎Dacă îmi permiteți…
‎Aceasta e o școală publică.
‎Și are perfectă dreptate.
‎Aparțin aceleiași congregații ca voi,
‎știți în ce cred, ‎dar citirea Scripturii în clasă…
‎Dle șerif, ‎sigur că nu v-aș alunga din oraș.
‎Mă întristează ‎că gândiți asta despre mine.
‎Oamenii de credință, de orice credință, ‎sunt foarte asemănători.
‎Verișori, chiar.
‎N-am intenționat niciodată ‎să arăt lipsă de respect cuiva.
‎Niciodată, absolut deloc. Doar că…
‎A avea o Biblie în clasă
‎e ca și cum ai avea orice carte, ‎de știință sau de istorie…
‎E cu totul altceva, de fapt.
‎Copiii le pot lua sau nu.
‎Da, poate citesc un fragment inspirator ‎în clasă din când în când,
‎dar nu propovăduiesc.
‎Pur și simplu, ‎îmi împărtășesc credința cu elevii,
‎cu speranța ca ei să fie inspirați.
‎Dacă am avea un profesor musulman ‎și ar cita din Coran elevilor,
‎n-aș avea nicio problemă, ‎câtă vreme textul n-ar fi ofensator,
‎și, iertați-mă că zic, o bună parte ‎din acel text poate fi, uneori.
‎Nu este un atac, dle șerif.
‎Recunosc, cu siguranță, că Biblia, ‎mai ales Vechiul Testament,
‎conține fragmente ‎care sunt neadecvate copiilor.
‎Neprețuite pentru adulți, desigur,
‎dar n-aș citi niciodată unui grup de copii ‎povestea lui Lot și a soției sale.
‎Orice citesc verific înainte.
‎Nu asta vrea să zică…
‎Și ce este educația,
‎dacă nu a-i oferi elevului ‎posibilitatea de a învăța?
‎De ce să ne temem să-i lăsăm ‎să citească un anumit text?
‎Ce, o să ardem cărțile ‎dacă ni se par puțin controversate?
‎Iar în cazul ăsta, evenimentele actuale,
‎evenimentele locale necesită ‎o cercetare aprofundată, nu-i așa?
‎O s-o spun,
‎n-are rost să ignorăm lucrul evident.
‎Trăim vremuri miraculoase. Chiar aici, ‎chiar acum, pe Insula Crockett.
‎Există miracole autentice
‎care au loc în fața ochilor noștri ‎la biserică.
‎Iar comunitatea… ‎Dle șerif, trebuie să știți asta,
‎sunteți responsabil pentru respectarea ei.
‎Această comunitatea este în toiul ‎unei reînvieri religioase depline
‎în acest moment.
‎Iar dacă nu lăsăm copiii comunității ‎să discute despre asta în școala lor,
‎ei bine, nu știu ce înseamnă.
‎Nu mai suportam să-i ascult porcăriile ‎nicio clipă.
‎E un tip de fățărnicie
‎specific anumitor oameni religioși.
‎Nu mi-a plăcut asta.
‎Niciodată.
‎- Scuze, a fost… ‎- Nu.
‎Cum ești? Cum îți merge?
‎Încet. Cred că am dificultăți
‎în abordarea directă a oamenilor ‎pentru a-mi cere iertare.
‎Așa că părintele Paul a zis ‎să scriu scrisori,
‎și asta fac. Multe scrisori.
‎- E greu. ‎- E greu să le scriu.
‎O să fie și mai greu să le dau.
‎Nu e ceva ce aștept cu nerăbdare.
‎Am făcut inventarul moral ‎fără frică și am aflat că…
‎Frate, ce laș sunt!
‎Nu face asta.
‎Nu vorbi despre tine așa.
‎Dacă altcineva ar vorbi ‎despre tine așa, aș…
‎Ce ai face?
‎I-aș tăbăci fundul.
‎- Da? ‎- Da.
‎- I-ai tăbăci fundul? ‎- Da, uite-așa.
‎Era, de fapt, coapsa mea, deci…
‎- I-aș tăbăci coapsa. ‎- Da.
‎Hai să faci o baie înainte…
‎Doamne!
‎O să trebuiască să te leg ‎ca să nu-ți distrugi ambele șolduri.
‎Sarah.
‎Nici nu știu de ce mă obosesc, ‎parcă aș vorbi în germană.
‎Sarah, iubito…
‎Mamă.
‎Am fost…
‎Unde am fost? Într-un loc întunecat?
‎Dar acum… e ca și cum m-am trezit
‎și… iată-te!
‎Frumoasa mea…
‎Mamă?
‎Când m-ai mutat în sufragerie?
‎Scuze de întârziere.
‎Ți-am zis că o să înțeleagă. ‎Suntem un trio acum.
‎Bună, Joe.
‎S-a zis cu partea anonimă, ‎nu-i așa, partenere?
‎După ce a plecat, nici n-am vrut să beau.
‎Adică… voiam, dar nu voiam.
‎Dacă are vreo logică. Adică… nu știu.
‎Habar n-am. Am străbătut ‎toată lungimea afurisitei de insule
‎și m-am gândit că ce i s-a întâmplat ei
‎s-a întâmplat aici, la biserică.
‎Asta spune toată lumea, nu?
‎Mi-am zis: „Dă-o naibii!”
‎Și am venit aici ‎și apoi părintele Paul mi-a zis
‎că țineți întâlnirea asta.
‎Deci Leeza te-a iertat.
‎Și te-am spovedit azi, ‎așa că și Dumnezeu te-a iertat.
‎Cine mai rămâne?
‎Presupun că eu nu iert așa repede ca ei.
‎Bine. Tu ce zici, Riley?
‎Zic că nu sunt în măsură
‎să spun nimic nimănui ‎despre dependența de alcool.
‎Porcării.
‎Scuze, sunt porcării. Scuze.
‎Vii aici o dată pe săptămână, ‎uneori mai des, dacă e să fim sinceri, nu?
‎Asta e tot ce ai de zis? ‎Mai știi prima dată?
‎Îl știi pe Riley cu brațele încrucișate, ‎cu un zid împrejur? Eu îl știu.
‎Gândește-te puțin la el, apoi vorbește.
‎Cred că e ceva ce tu îi poți spune ‎lui Joe și eu nu pot,
‎ce nimeni altcineva nu poate.
‎Pentru asta suntem aici. ‎Așa că nu mă aburi și fă-o.
‎Bine, Riley?
‎Ai venit, Joe.
‎Ești aici, asta e suficient.
‎Nu pentru totdeauna, dar deocamdată este.
‎Pentru seara asta, înseamnă totul.
‎Bine, mă descurc de-aici, domnilor. ‎Puteți pleca.
‎Sigur? Ajutăm cu…
‎Categoric. Ne vedem data viitoare?
‎- Da. ‎- Da, desigur.
‎- O să vin. Noapte bună, părinte. ‎- Noapte bună.
‎- Noapte bună.
‎„Centrul de recreere Pruitt”, ‎ce mai moștenire!
‎De ce să nu se cheme ‎„Spălarea de bani a lui Bev Keane”?
‎Asta a fost, de fapt.
‎„Spălătoria cu monede Bev Keane.”
‎Sau „Spălătoria escroacei Bev Keane.”
‎Sau „Emporiul reginei malefice, ‎scorpia Beverly Keane,
‎societatea înregistrată Delapidare SRL.”
‎Ar trebui o pancartă mai mare.
‎Dar ideea e că…
‎Nu mi-am închipuit ‎că o să pun piciorul acolo.
‎Vreodată.
‎Am crezut că o să mor ‎fără s-o văd pe dinăuntru.
‎Dar să fiu acolo cu tine
‎și cu părintele Paul, să vorbim așa,
‎în circumstanțele astea, în care mă simt…
‎ca și cum viața mea ar putea valora…
‎Adică, după tot ce…
‎Demonstrează ceva, nu?
‎Nu presupune niciodată.
‎Un motto după care să te ghidezi.
‎Nu presupune niciodată.
‎Mă bucur că ai venit.
‎Stai, chiar te bucuri, nu-i așa?
‎Măi să fie!
‎Singurul om care a dat doi bani pe mine ‎a fost sora mea.
‎A plecat de pe Crockett de mulți ani.
‎- N-a înțeles de ce am rămas. ‎- Ei bine, de ce?
‎Nu știu. Părea…
‎Mi s-a părut prea ușor să plec. ‎Ca și cum n-ar fi trebuit să pot pleca.
‎Presupun că-mi doresc să fiu pedepsit.
‎A murit acum câteva săptămâni.
‎Îmi pare rău.
‎Copiii ei au îngropat-o pe continent.
‎N-a vrut să se întoarcă aici ‎nici măcar moartă.
‎Îmi doresc să fi mers la ea.
‎Pur și simplu, ‎n-am putut să fac efortul ăsta atunci.
‎Dar acum cred că aș putea.
‎Iar asta… Ei bine…
‎E nasol rău.
‎Te las.
‎Se schimbă vreodată ceva?
‎Pentru oamenii ca noi?
‎Nu cred.
‎Nu se schimbă nimic în jur.
‎Poate, dacă ne-am strădui tare, ‎atunci am putea
‎să devenim diferiți.
‎Atunci poate că măcar simțim diferit?
‎Nu știu.
‎Fie să devenim oameni diferiți!
‎- Noapte bună, Joe. ‎- Noapte bună.
‎Putem vorbi?
‎Sigur.
‎Aș vrea să merg la biserică duminică, ‎doar să văd cum e.
‎De ce?
‎- Toți colegii merg acolo, așa că… ‎- Ba nu.
‎Mulți dintre ei merg. M-am gândit ‎că ar fi mișto să văd despre ce e vorba.
‎Nu, nu prea cred.
‎Nu există niciun motiv întemeiat ‎să nu merg.
‎Există un motiv excelent. Nu ești creștin.
‎Nu eu am ales asta, nu-i așa?
‎N-am ales nimic.
‎Nu m-ai întrebat ‎dacă vreau să fiu musulman.
‎Ești musulman.
‎Nici dacă vreau să mă mut aici.
‎- Știu. ‎- Nu mă întrebi nimic.
‎Tu ai decis să devii musulman pentru mama
‎și să te muți aici, ‎pentru că secția ta era prea rasistă.
‎- N-ai suportat… ‎- Hei!
‎Mereu ai ales tu, tată. ‎Tu iei deciziile. Tu.
‎Dar acum, că suntem aici ‎și se întâmplă lucrurile astea…
‎- Ce lucruri? ‎- Știi foarte bine.
‎Fiule, știu ‎că recuperarea Leezei Scarborough,
‎diagnosticul ei greșit ‎e un lucru convingător.
‎Tată, o știu pe Leeza, o știu chiar bine, ‎iar cazul ei este…
‎- E un miracol, bine? Chiar este. ‎- Nu așa funcționează, Ali.
‎Allah nu…
‎Știi ce face?
‎Știi ce face cuiva cancerul pancreatic?
‎Vrei să-ți spun?
‎Fiindcă eu nu vreau.
‎Nu vreau să afli vreodată ‎prin ce a trecut.
‎Duc povara asta pentru amândoi ‎și așa e corect.
‎Și-a păstrat credința. L-a onorat ‎până în ultima clipă și dacă…
‎Dacă Dumnezeu chiar lucra în felul ăsta…
‎Dacă El a decis
‎că o să-i vindece pe unii și pe alții nu,
‎dacă El a decis să cruțe pe unii ‎și pe alții nu,
‎dacă I-a acordat Leezei Scarborough ‎un miracol,
‎dar a lăsat să moară de tumoare pe creier ‎un copil pe continent…
‎Nu.
‎Nu, nu așa funcționează, Ali. Nu așa.
‎Nu așa lucrează Dumnezeu.
‎Indiferent cât de interesante ‎sunt poveștile de la biserică.
‎Sau ale budiștilor sau scientologilor. ‎Nu este magie. Nu este.
‎Pup-o pe mama ta.
‎Mâine mai vorbim despre asta, dacă vrei.
‎Futu-i!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nimic.
‎Am halucinații.
‎Noapte bună.
‎O să putem porni apa ‎înainte să se întoarcă părintele?
‎Aproape am terminat.
‎Mulțumesc din nou pentru mâncare.
‎O să încep să pun în congelatorul mare.
‎- Oamenii au fost așa generoși! ‎- Părintele Paul o merită.
‎Așa este. De aceea am vrut ‎să mă ajutați să organizez asta.
‎Mă gândeam la o cină în comunitate ‎pentru a-i arăta aprecierea noastră.
‎Nimic prea extravagant.
‎Am putea umple centrul de recreere, ‎fără îndoială.
‎M-am gândit ‎ca voi doi să țineți discursul principal.
‎- Am face-o cu plăcere. ‎- Desigur.
‎Dat fiind ce a făcut pentru voi ‎și rolul tău în comunitate, Wade,
‎ar însemna mult ca tată, ca…
‎- Bună seara. ‎- Părinte?
‎- Doamne, nu iarăși! ‎- Ce are?
‎Părinte?
‎E…
‎Părinte Paul? Vă rog…
‎Nu…
‎Nu înțeleg.
‎Întuneric. Era întuneric în ruinele alea.
‎Nicio lumină. ‎Fiecare pas înainte, un pas spre nimic.
‎Și durerea.
‎Durerea, da.
‎Apoi frica i-a fost stoarsă din corp.
‎Stoarse din corp, frica, durerea…
‎Au fost stoarse.
‎Tatăl nostru, care ești în ceruri, ‎sfințească-se numele Tău,
‎vie Împărăția Ta, facă-se voia Ta,
‎precum în cer, așa și pe pământ.
‎Acei ochi!
‎Ochi și piele și mâini, dar și aripi.
‎O senzație de aripi mari care-l învăluie,
‎iar mintea lui a găsit, ‎în sfârșit, cuvântul.
‎Cuvântul a fost dezvelit de frica lui, ‎la fel ca mormântul, de furtună.
‎Iar cuvântul era „înger”.
‎Înger.
‎Și era așa înfricoșat!
‎Iar o mână, în întuneric, ‎o mână s-a întins,
‎stigmatul, rana Domnului,
‎iar din încheietura îngerului
‎a curs sângele vieții, ‎și un nou cuvânt s-a format.
‎„Bea.”
‎„Luați și beți. Acesta e sângele Meu.”
‎„Sângele legământului celui nou ‎care pentru mulți se varsă,
‎spre iertarea păcatelor.”
‎Aceste cuvinte, ‎în mintea slăbită a bătrânului,
‎iar și iar, pe măsură ce bea.
‎Monseniorul John Pruitt s-a trezit ‎în dimineața următoare.
‎Furtuna trecuse.
‎Soarele intra prin gura peșterii
‎și a mers spre ea.
‎A ridicat o mână ‎pentru a se feri de soare.
‎Mâna lui era iarăși tânără.
‎Deceniile dispăruseră.
‎În spatele lui, la intrarea în biserică… ‎Mi s-a părut o biserică.
‎Era o biserică veche, ‎ce ascundea un înger în spatele meu.
‎Un înger al Domnului, ‎care se temea de lumină.
‎Se ascundea în umbră. ‎M-am plecat și am plâns.
‎Știam că urma un drum lung,
‎dar știam unde era nevoie de acest înger. ‎Călătoream și așteptam,
‎iar îngerul venea din urmă.
‎Călătoream și așteptam în teamă, ‎teama că cineva o să descopere
‎sau că într-o noapte n-o să mai fie, ‎n-o să zboare la mine.
‎Când a făcut-o, ‎am știut că trebuie să-l ascund.
‎Așa că l-am ascuns în pământ ‎și l-am acoperit cu antichități
‎și am lăsat restul lui Dumnezeu.
‎Să-l aduc acasă în siguranță, ‎celor care au cea mai mare nevoie.
‎Și, prin harul Tău, am reușit.
‎Am știut mereu că va trebui să-i mint…
‎chiar pe oamenii ‎pe care am venit să-i salvez.
‎Dragile suflete ale acestei insule,
‎ca să le aducem dragostea și îndurarea Ta,
‎și miracolele Tale.
‎Deci…
‎Iartă-mă, Doamne, pentru micile minciuni ‎pe care le spun în slujba Ta.
‎Doamne, mă căiesc că Te-am ofensat
‎și îmi urăsc păcatele, ‎pentru că am pierdut Împărăția Cerului
‎și m-am învrednicit de Iad, ‎dar mai ales că Te-am ofensat,
‎Dumnezeul meu, atât de bun, ‎care meriți toată dragostea mea.
‎Sunt hotărât, cu ajutorul harului Tău, ‎să-mi mărturisesc păcatele,
‎să fac penitență ‎și să fug de orice prilej de păcat. Amin.
‎Monseniore! Slavă Domnului!
‎E un miracol!
‎Slavă Domnului!
‎E un miracol.
‎Slavă Domnului pentru dv., monseniore.
‎E un miracol.
‎E-n regulă.
‎Subtitrarea: Iulia Rolle