‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎1568.
‎La zece ani după campania sângeroasă ‎prin care și-a cucerit propria provincie,
‎puternicul samurai Oda Nobunaga ‎stăpânea mare parte din Japonia Centrală,
‎inclusiv capitala națiunii, Kyoto.
‎Acum, condus de o ambiție imensă,
‎visează să zdrobească clanurile puternice ‎care încă i se opun.
‎Și‎,‎ pentru prima oară în peste un secol,
‎să unească Japonia sub un singur steag.
‎Dar brutalitatea legendară ‎a lui Nobunaga a provocat furie.
‎Peste tot în țară, ‎dușmani puternici îi complotează moartea.
‎JAPONIA
‎Nobunaga era un maestru ‎al câmpului de luptă.
‎Dar, în Kyoto, începe ‎să vadă potențialul său de putere.
‎Asta a provocat resentimente ‎printre rivalii lui Nobunaga.
‎Știau că Nobunaga dorea puterea pentru el.
‎Deci Nobunaga și-a făcut imediat dușmani ‎în Japonia Centrală,
‎care, deși aveau origini diverse,
‎erau uniți de aversiunea și îngrijorarea ‎legate de expansiunea lui.
‎Pentru ca să-și mențină puterea ‎în Japonia Centrală,
‎trebuia să subjuge ‎sau să elimine ceilalți adversari.
‎Iar instituțiile budiste, marile temple…
‎și sectele populiste budiste erau ‎două mari amenințări.
‎Binecuvântarea lui Buddha asupra noastră…
‎Cultul budist era ‎un obstacol uriaș în calea lui Nobunaga.
‎Erau instituții adânc înrădăcinate ‎în structura politică a țării.
‎Erau obișnuite ‎să-și flexeze mușchiul politic.
‎Budismul are o istorie lungă în Japonia
‎și a ajuns aici înainte ‎să existe o Japonie,
‎în sensul ‎unui stat birocratic centralizat.
‎Ideea e că marile temple există ‎pentru a efectua ritualuri și ceremonii,
‎care vor proteja Japonia de invazie, ‎de boli, de greutăți.
‎E o apărare divină împotriva ‎oricărei amenințări externe sau interne.
‎Instituțiile budiste erau adesea ‎la fel de înarmate ca armatele lorzilor.
‎Luptau până la moarte.
‎Nimic nu-i intimida
‎și știau că victoria în luptă ‎va garanta calea către rai.
‎Deci erau instituții importante ‎care aveau puterea militară
‎să împiedice dominația totală ‎a Japoniei centrale de către Nobunaga.
‎M-ai chemat?
‎Scapă-mă de paraziții ăștia!
‎Mitsuhide!
‎Acum, mișcă-te!
‎Da, domnule.
‎Instituțiile budiste mari
‎nu erau singura ‎sau cea mai mare amenințare
‎care venea din zona budistă.
‎Exista și o sectă militantă a budismului,
‎numită Ikkō-ikki.
‎Erau comunități de credincioși ‎răspândite în tot ținutul.
‎Ikkō-ikki atrăgeau fermierii ‎și muncitorii simpli,
‎fiindcă era o formulă simplă de salvare,
‎repetarea credinței în Buddha.
‎Era un lucru foarte puternic într-un ținut ‎afectat de sărăcie, foamete și război.
‎Ikko a atras oameni ‎din toate păturile sociale
‎pentru a-și apăra bisericile ‎și comunitățile într-un mod colectiv.
‎Negustori, săteni, călugări, ‎toți puteau fi uniți prin credința lor
‎pentru a elimina controlul ‎daimyo.
‎La sfârșitul anilor 1500, ‎Ikkō-ikki avea o rețea în Japonia.
‎Au construit mari temple fortificate.
‎Câștigau teren ‎în aproape toate provinciile.
‎Aveau armate de călugări și țărani.
‎Răspundeau unei autorități superioare.
‎Nu erau dispuși să fie supușii ‎niciunui mare lider ‎daimyo,
‎inclusiv Oda Nobunaga.
‎Oda Nobunaga…
‎ne torturează poporul.
‎Faptele lui sunt ale diavolului.
‎Trebuie să scăpăm de imaginea ‎că acești călugări budiști erau pașnici,
‎că își duceau viața în rugăciune.
‎Erau un inamic militar formidabil.
‎Dacă Nobunaga nu făcea ‎un exemplu din Ikkō-ikki,
‎atunci simțea ‎că i-ar fi amenințat autoritatea
‎și ar fi permis declanșarea ‎de revolte în țară
‎în punctele strategice ‎pe care voia să le controleze.
‎Trebuia să-i distrugă.
‎Când Nobunaga a atacat Ikkō-ikki,
‎urmărea eradicarea totală
‎și masacrul oricui îi stătea în cale.
‎August, 1570.
‎Nobunaga pornește ‎să distrugă Ikkō-ikki pentru totdeauna.
‎După ce a zdrobit câteva fortărețe,
‎a decis să lovească ‎în inima budismului din Japonia.
‎Complexul de temple Enryaku-ji.
‎E o decizie care va amenința tot ‎ce a muncit să obțină.
‎Noi, budiștii, nu trebuie ‎să permitem asta.
‎Nu vom permite faptele lui.
‎Enryaku-ji era de departe cel mai influent ‎complex budist din Japonia.
‎Timp de secole, a avut o putere politică
‎asemănătoare marilor căpetenii japoneze
‎și legături strânse cu curtea.
‎Chiar dacă a lua o viață înseamnă ‎a nesocoti învățăturile lui Buddha…
‎Și un lucru care l-a înfuriat pe Nobunaga,
‎care era un anti-budist vehement,
‎a fost că acești călugări ‎au oferit adăpost dușmanilor săi învinși.
‎Pe lângă asta, ‎era atât de aproape de Kyoto,
‎puteai efectiv să vezi orașul,
‎încât era o amenințare strategică ‎pentru supraviețuirea lui Nobunaga.
‎Așa că a luat ‎cea mai importantă decizie din carieră.
‎Va ataca și va distruge
‎cea mai mare mănăstire ‎din Japonia, Enryaku-ji.
‎În septembrie 1571,
‎Nobunaga a adunat o armată de dimensiunea ‎uneia așteptată pentru o luptă majoră
‎împotriva unui inamic important.
‎Atacul lui Nobunaga asupra Enryaku-ji ‎a făcut ca populația civilă
‎să se retragă în munți,
‎pe vârful muntelui Hiei, ‎unde era complexul Enryaku-ji.
‎Nobunaga a ordonat trupelor sale ‎să avanseze pe coasta muntelui,
‎să ucidă pe oricine întâlnesc…
‎și să ardă orice clădire.
‎În perioada Sengoku, ‎exista brutalitate de toate părțile,
‎dar la Enryaku-ji a ajuns la un alt nivel.
‎Trupele lui Nobunaga au fost asemănate ‎cu sălbăticiunile.
‎Soldații lui Nobunaga au ajuns ‎în vârful muntelui și în templul central.
‎Când trupele s-au apropiat, ‎au dat un ultimatum complexului.
‎Puteau să îi jure loialitate…
‎sau să se opună și să fie distruși.
‎Au ales ultima variantă.
‎Templul a fost ars din temelii,
‎iar cetățenii din Kyoto ‎puteau vedea cerul estic
‎cum era luminat
‎de flăcările celei mai faimoase ‎mănăstiri budiste din Japonia.
‎Oamenii lui Nobunaga au vânat ‎pe oricine evadase.
‎- Mamă, ești bine? ‎- Fugi!
‎Mamă! Fugi!
‎Mamă!
‎Acesta a fost un atac fără milă ‎în care nimeni, călugăr, femeie, copil…
‎nu a fost cruțat.
‎Nobunaga a ordonat ca fiecare dintre ei, ‎fiecare femeie sau copil,
‎să fie decapitat,
‎o priveliște pe care și trupele sale ‎abia o puteau privi.
‎Se spune că 20.000 de oameni au murit
‎în acest act de tiranie și cruzime.
‎I-a dezgustat și pe unii ‎dintre cei mai loiali generali ai săi.
‎Akechi Mitsuhide, ‎el însuși un budist devotat,
‎din acel moment,
‎a început să aibă îndoieli cu privire ‎la abilitatea lui Nobunaga de a conduce.
‎E clar că e ceva patologic ‎în caracterul lui Nobunaga.
‎Orice ‎daimyo ‎făcea uz de forță, ‎dar lui Nobunaga părea să îi facă plăcere.
‎Acest masacru a fost absolut.
‎Se spune că s-a format un râu de sânge ‎care curgea pe versant,
‎iar acesta era, desigur, un mesaj ‎către alte secte budiste.
‎Era și un mesaj pentru ceilalți ‎daimyo ‎că Nobunaga nu va respecta nicio regulă.
‎Acest om, care, pentru prima oară,
‎avea o șansă realistă să unească ‎măcar provinciile centrale din Japonia,
‎o va face doar într-un singur fel, ‎prin vărsare de sânge și sabie.
‎Dar distrugerea Enryaku-ji ‎avea să-l bântuie mai târziu.
‎Vărsarea de sânge continuă, ‎Nobunaga atacând numeroase fortărețe
‎și omorând zeci de budiști.
‎Aceste acțiuni îi enervează ‎pe ceilalți ‎daimyo
‎și determină întâlnirea lui Nobunaga
‎cu cel mai puternic și teribil adversar ‎de până acum.
‎Nu doar comunitatea budistă a fost șocată
‎de acțiunea lui Nobunaga pe muntele Hiei.
‎Mulți ‎daimyo ‎s-au convins acum
‎că Nobunaga era un tiran crud ‎care trebuia să fie detronat.
‎Totuși, doar puțini dintre ei ‎aveau resursele cu care să facă asta.
‎Unul a făcut-o.
‎Numele lui era Takeda Shingen.
‎Takeda Shingen era un ‎daimyo ‎din provincia Kai, Japonia Centrală.
‎Era cunoscut ‎ca un comandant militar feroce.
‎A devenit cunoscut drept Tigrul din Kai
‎și era unul dintre ultimii care putea
‎să oprească avansul lui Nobunaga ‎în Japonia.
‎Are o reputație complexă.
‎E, pe de-o parte, un om ‎de o violență incredibilă.
‎Anumite infracțiuni sunt pedepsite ‎cu fierberea de viu.
‎Pe de altă parte, ‎e călugăr budist hirotonit.
‎Un slogan asociat cu el trimite ‎la o învățătură a lui Buddha:
‎„Sub ceruri, ‎doar eu sunt demn de respect”.
‎Shingen a modificat-o în: ‎„Doar eu sunt demn să fiu temut.”
‎Alți ‎daimyo ‎au recunoscut ‎că Takeda Shingen era o amenințare reală
‎și că era șeful unei armate formidabile.
‎Pe scurt,
‎Shingen știe că Nobunaga reprezintă ‎o amenințare majoră și invers.
‎După distrugerea Enryaku-ji,
‎Takeda Shingen a decis că trebuie ‎să îl atace pe Nobunaga.
‎A făcut-o încercând să elimine mai întâi
‎pe aliatul lui Nobunaga, Tokugawa Ieyasu.
‎Îl slujea pe Nobunaga ‎de la bătălia din Okehazama
‎și acum îi era general ‎și consilier de încredere.
‎Dar pământurile lui Ieyasu ‎sunt la est de Nobunaga
‎și la sud de Shingen, deci între cei doi.
‎Deci, Shingen îl va ataca pe Ieyasu ‎mai întâi, iar, apoi, pe Nobunaga.
‎Acesta este primul pas al unei invazii ‎care se îndreaptă până la Kyoto,
‎pentru a-l îndepărta pe Nobunaga ‎din capitală
‎și ca Shingen să devină noul stăpân ‎al Orașului Imperial.
‎Era o situație periculoasă pentru Ieyasu, ‎fiindcă știa că e depășit numeric
‎și că se confruntă cu un general teribil.
‎Dar are un as, ‎iar acesta e relația lui cu Oda Nobunaga.
‎Poate să îi ceară ajutorul ‎aliatului său puternic.
‎Dar Nobunaga, în acest moment, duce ‎un război împotriva templelor budiste.
‎Forțele erau detașate.
‎A trimis doar 3.000 de comandanți mediocri ‎care să-l ajute pe Ieyasu.
‎Era un pariu periculos pentru Nobunaga.
‎Dacă Ieyasu cade, atunci, ‎provincia lui Nobunaga, Owari,
‎va deveni următoarea țintă.
‎Dar e un pariu ‎pe care cred că a trebuit să-l facă.
‎Avea multe războaie de dus.
‎Takeda Shingen avea 35.000 de soldați.
‎Ieyasu avea vreo 8.000 de soldați…
‎Îi întâmpinăm în câmp.
‎Vom lupta cu Takeda și îl vom distruge! ‎Fără slăbiciune!
‎Dar tot a decis ‎să îl înfrunte pe Shingen în luptă.
‎Motivul principal pentru asta
‎e credința lui că o dovadă de putere ‎e necesară pentru propriii lui vasali.
‎Loialitatea pentru un samurai e ‎o stradă cu două sensuri.
‎Sunt loiali celor ce câștigă, ‎ce îi pot proteja.
‎Stăpânul ‎ce nu-și poate proteja ținutul
‎de a fi jefuit de o armată invadatoare, ‎merită slujit?
‎JAPONIA
‎25 ianuarie 1573.
‎Ieyasu ignoră apelurile oamenilor săi ‎de a se retrage.
‎Înaintează cu armata sa spre Shingen.
‎E depășit cu trei la unu. ‎Dar, în ciuda șanselor, Ieyasu atacă.
‎Curând, tactica și superioritatea numerică ‎ale lui Shingen
‎anihilează forțele lui Ieyasu.
‎Înnebunit de durere,
‎Ieyasu continuă lupta, dar e târât ‎la adăpost de către oamenii lui loiali.
‎O înfrângere umilitoare pentru Ieyasu.
‎A vrut să înfrunte o forță superioară,
‎așa cum făcuse Nobunaga de mai multe ori,
‎dar a fost învins.
‎Pierderea îl demoralizează pe Ieyasu.
‎La fel și faptul că, anul următor,
‎armatele Takeda se întorc
‎și iau mai multe castele de la el, ‎iar el nu le poate opri.
‎Nici măcar nu încearcă.
‎Takeda Shingen l-a învins complet ‎pe Ieyasu
‎și, dacă ar fi vrut să îi dea ‎lovitura finală, ar fi putut.
‎Dar, în prima parte a deceniului,
‎în timpul acestui mare succes ‎de care s-a bucurat Shingen, a murit.
‎Consensul e ‎că probabil a murit de cancer la ficat.
‎Un sfârșit neadecvat ‎pentru acest ilustru comandant de război.
‎Înainte să moară, și-a instruit slujitorii
‎să păstreze secretul timp de trei ani…
‎pentru ca urmașul lui, Takeda Katsuyori, ‎să-și consolideze controlul în Kai
‎și asupra vasalilor săi ‎înainte de organizarea vreunei operațiuni.
‎Takeda Katsuyori era ‎un general desăvârșit.
‎A fost viteaz în luptă.
‎Problema lui era să obțină susținerea ‎generalilor superiori ai tatălui său.
‎Ei erau garda veche al lui Shingen, ‎care i-a fost alături toată viața.
‎Concura direct cu amintirea tatălui său.
‎Tatăl lui era o personalitate remarcabilă.
‎Nu toți vasalii au încredere în el.
‎Mama lui Katsuyori
‎fusese luată de Shingen cu forța ‎să îi fie concubină.
‎Deci, mulți vasali îl suspectau ‎pe Katsuyori.
‎Considerau că e un bastard,
‎era dintr-o relație extraconjugală
‎și s-ar putea să nu fie loial cauzei.
‎În timp ce Katsuyori încearcă ‎să se remarce ca lider în clanul Takeda…
‎primește o scrisoare neașteptată.
‎Era de la soția unuia dintre cei mai mari ‎dușmani ai lui, Tokugawa Ieyasu.
‎Părea prea frumos să fie adevărat.
‎Lady Tsukiyama trimitea scrisori în secret
‎inamicului de moarte al lui Ieyasu, ‎Takeda Katsuyori.
‎SOȚIA LUI IEYASU
‎Lady Tsukiyama și Tokugawa Ieyasu ‎s-au căsătorit când erau foarte tineri,
‎la 14 sau 15 ani.
‎Era o căsnicie aranjată pentru pace.
‎Pentru că a fost o căsătorie aranjată,
‎relația lor n-a fost niciodată bună.
‎Au locuit împreună 13 ani ‎și au avut un fiu.
‎Lady Tsukiyama era extrem de mândră, ‎invidioasă, temperamentală, răutăcioasă,
‎foarte dificilă.
‎Ieyasu a început să aibă concubine, ‎ajungând să aibă destul de multe.
‎Ei bine, Ieyasu a început ‎să prefere compania concubinelor sale.
‎Toți oamenii cu putere din acele vremuri ‎aveau concubine,
‎dar știm ‎că lady Tsukiyama avea ca defect gelozia,
‎deci probabil că era geloasă
‎pe faptul ‎că avea vreo 19 sau 20 de concubine.
‎Din punctul ei de vedere, ‎era un lucru nedrept.
‎În aceste scrisori, a spus că îi va trăda ‎pe Ieyasu și pe Oda Nobunaga,
‎iar în schimb…
‎dorea pentru fiul ei protecție ‎și pământuri,
‎iar pentru ea un soț ‎din rândul generalilor săi.
‎Katsuyori s-a gândit: ‎„Iată șansa mea să-l elimin pe Ieyasu.”
‎Asta i-ar fi consolidat poziția ‎de nou șef al familiei Takeda.
‎Și l-ar ajuta mult să câștige ‎sprijinul ferm al vasalilor săi.
‎Takeda Katsuyori ‎a răspuns și a zis: „E în regulă.”
‎I-a zis și cu cine se va căsători.
‎În loc să aștepte trei ani ‎cum a dictat tatăl lui,
‎Katsuyori a decis să acționeze.
‎Asta va duce la una dintre cele mai ‎emblematice lupte din perioada Sengoku.
‎În 1575, Katsuyori își ia forțele
‎și merge pe același traseu ‎urmat de tatăl său cu ani înainte.
‎Pentru Ieyasu, asta înseamnă altă invazie ‎a teritoriului său.
‎Ieyasu e conștient de amenințare,
‎căci a primit de la mesageri detalii ‎despre mărimea armatei lui Takeda,
‎de 15.000 de oameni.
‎Dacă nu-i poate opri,
‎îl vor elimina complet.
‎Situația, din punctul de vedere ‎al lui Ieyasu, e gravă.
‎Și trimite un mesaj către Nobunaga.
‎Ieyasu a fost un aliat loial
‎pe toată perioada relației lor.
‎A luptat alături de Nobunaga,
‎uneori chiar l-a salvat.
‎Și îi spune lui Nobunaga:
‎„Am făcut toate astea pentru tine.
‎Dacă nu trimiți întăriri acum,
‎voi schimba tabăra.
‎Îți voi invada ținuturile ‎împreună cu Katsuyori,
‎îți voi lua castelele și te vom învinge.”
‎E un lucru destul de drastic ‎să-i spui lui Oda Nobunaga.
‎Dacă Nobunaga pierdea,
‎ar fi cea mai gravă înfrângere
‎pe care a suferit-o până acum.
‎Asta ar însemna o oprire totală ‎a oricărei extinderi spre est.
‎Nobunaga se bazează ‎pe o aură a fricii, a invincibilității.
‎Dacă începe să aibă o reputație ‎de om care poate fi bătut,
‎i-ar putea determina pe ceilalți ‎să se opună domniei sale.
‎Ieyasu avea dreptate și Nobunaga știa.
‎Trimite o scrisoare promițând sprijin, ‎împreună cu o cantitate importantă de aur,
‎își adună forțele ‎și călătorește spre Ieyasu.
‎JAPONIA
‎Iunie 1575.
‎Nobunaga și Ieyasu își unesc forțele
‎și merg împreună către Katsuyori.
‎Armata lui Nobunaga și a lui Ieyasu ‎se oprește pe Câmpiile Shitaragahara,
‎la câțiva kilometri ‎de tabăra lui Katsuyori.
‎Acum, în ajunul bătăliei,
‎Nobunaga începe să execute ‎un plan îndrăzneț
‎care speră să-l ajute să învingă armata ‎cea mai formidabilă întâlnită de el.
‎Un lucru fascinant la Oda Nobunaga e ‎că își face temele.
‎E pregătit pentru cei cu care va lupta.
‎Clanul Takeda, militar vorbind, e știut ‎pentru viteza cu care rearanja trupele.
‎Dacă nu sunt supravegheați,
‎își pot muta forțele foarte rapid.
‎Asta poate fi periculos ‎dacă nu ești pregătit.
‎Pentru a încerca să contracareze atacul, ‎Nobunaga construiește palisade
‎care speră ‎că vor încetini forțele inamice.
‎Obstacolele au fost plasate astfel încât…
‎avansul lui Takeda să fie obstrucționat.
‎Ideea era să atragă soldații lui Takeda ‎în niște zone de atac.
‎Odată ajunși acolo, ‎aceste obstacole le-ar îngreuna mișcările.
‎Aici vor acționa țintașii ‎lui Oda și Tokugawa.
‎Totuși, unul dintre dezavantajele ‎muschetelor din epoca asta
‎e timpul de reîncărcare foarte lung.
‎Conform cronicilor tradiționale,
‎Nobunaga a inventat o tehnică grozavă ‎de a atenua acest dezavantaj,
‎cunoscută ca salva în trei timpi.
‎Erau unități de archebuze ‎combinate cu doi sau trei arcași.
‎În timp ce archebuzele erau reîncărcate,
‎arcașii acopereau timpul mort.
‎Fiindcă era o acțiune eșalonată, ‎se obținea efectul unui foc continuu.
‎Și, în spatele țintașilor lui Nobunaga,
‎erau trupe echipate cu lănci ‎pentru a doborî călăreți de pe cai,
‎care puteau fi atacați apoi cu săbii ‎sau sulițe.
‎Trupele lui Oda sunt aici. Dacă atacăm ‎din direcția asta, putem câștiga.
‎Tactica tipică a clanului Takeda
‎era să încerce ‎să-și încercuiască adversarul
‎și să-l învingă din toate părțile.
‎Katsuyori era convins că poate câștiga ‎această luptă, la fel și adepții lui.
‎Se mai confruntaseră cu Tokugawa ‎și câștigaseră o victorie spectaculoasă.
‎În ajunul bătăliei,
‎putem să spunem că oricine putea câștiga.
‎O înfrângere putea fi foarte dăunătoare ‎pentru imaginea lui Nobunaga în Japonia.
‎Își făcuse mulți dușmani până în 1570.
‎Dacă pierdea, i-ar putea determina ‎pe adversari să se opună domniei sale.
‎Când cele două tabere se vor înfrunta,
‎va fi una dintre cele mai importante și ‎emblematice bătălii din istoria Japoniei.
‎În dimineața luptei, Takeda înaintează
‎și ia o poziție de atac pe creasta ‎opusă pozițiilor lui Oda.
‎Nu se aude nimic ‎cu excepția mișcării cailor.
‎Katsuyori poate vedea ‎pozițiile lui Oda, dar…
‎nu e foarte sigur cu ce se confruntă.
‎Trupele sunt gata? Atacați!
‎Ești în armata lui Takeda.
‎Vezi dușmanul în fața ta și ataci.
‎Trageți!
‎Începi să fii atacat cu gloanțe.
‎Apoi, cu săgeți cu foc.
‎Atacați!
‎Liderii tăi te încurajează
‎și ajungi la primul rând de obstacole.
‎Trebuie să te strecori ‎printre aceste baricade.
‎Acum!
‎Între timp, gloanțele se înmulțesc.
‎Săgețile încep să lovească ținta.
‎Compatrioții tăi sunt loviți.
‎Singura cale de a răzbi ‎e să treci de aceste obstacole
‎și să ajungi la lupta corp la corp.
‎Atacați!
‎Katsuyori tot trimite trupele înainte.
‎Cât timp menține atacul frontal,
‎manevra lui de învăluire are încă șanse ‎să reușească.
‎Gloanțe și săgeți zboară peste tot.
‎Fumul obstrucționează vederea, ‎îți intră în ochi.
‎Sunt loviți din lateral de un asalt
‎al infanteriștilor lui Oda.
‎Cu sulițe, cu lănci.
‎Soldații lui Takeda sunt măcelăriți.
‎Asta arată că planul lui Nobunaga era ‎să îi atragă
‎și să îi mențină în zona de atac.
‎Katsuyori nu vrea să renunțe.
‎Așa că trimite următorul val.
‎Asta se întâmplă de trei, patru, ‎cinci ori și îi decimează armata.
‎E un adevărat măcel.
‎Continuați!
‎Pe măsură ce ziua continuă, devine ‎tot mai clar pentru adepții lui Takeda
‎că nu vor câștiga.
‎Așa că mulți încep să renunțe,
‎să se retragă.
‎Acesta e cel mai periculos moment ‎din orice luptă din istoria omenirii,
‎căci când o parte se întoarce ‎și începe să fugă de cealaltă,
‎începe adevăratul masacru.
‎Katsuyori nu vrea să se retragă.
‎E decis să lupte sau să moară.
‎Dar armata lui se destramă…
‎Atacați!
‎Subordonații lui îl roagă să scape,
‎până când unul dintre ei îl pune pe cal,
‎îl trimite spre nord
‎și, astfel, Katsuyori se poate întoarce ‎în ținuturile lui cu o mână de oameni.
‎Pe parcursul bătăliei,
‎zece mii de soldați ai lui Katsuyori ‎au murit pe câmpul de luptă.
‎Mulți din conducerea lui Takeda…
‎generalii care l-au slujit ‎pe Shingen atâția ani,
‎zăceau morți cu trupele lor.
‎Nagashino e adesea privită ‎ca o luptă de referință în istoria lumii,
‎datorită presupusei tehnici a lui Nobunaga ‎de salve în mai mulți timpi.
‎Ceea ce e impresionant e abilitatea ‎lui Nobunaga de a dezvolta acest plan,
‎de a folosi eficient obstacole într-un mod ‎utilizat azi de armatele moderne,
‎și de a pune în aplicare acest plan
‎menit să-i anihileze inamicul complet.
‎Bătălia de la Nagashino a fost un succes ‎răsunător pentru Nobunaga și Ieyasu,
‎pentru că a dat o lovitură foarte grea
‎unuia dintre cei trei mari ‎daimyo ‎rămași ‎din est
‎și celui care era cel mai apropiat ‎de domeniile lui Nobunaga.
‎Acest eveniment l-a traumatizat psihologic ‎atât de tare pe Katsuyori…
‎Pleacă acum!
‎…încât a fost ultima oară
‎când s-a aventurat în forță ‎în afara teritoriului său.
‎Au mai durat doi ani ‎ca Takeda să fie eliminat total,
‎dar nu mai exista nicio șansă de revenire.
‎N-au mai putut reprezenta o amenințare ‎pentru Nobunaga după Nagashino.
‎Totuși, deși a fost o victorie răsunătoare ‎pentru Ieyasu,
‎succesul său a fost subminat când a aflat ‎că soția lui, Tsukiyama,
‎a complotat să-l trădeze.
‎Scrisorile au fost descoperite.
‎Se spune că Nobunaga a pus niște spioni ‎în casa lui Ieyasu.
‎E absolut credibil.
‎Toți aveau spioni peste tot, ‎prieten sau dușman.
‎Și se spune că menajera lui lady Tsukiyama
‎a găsit scrisorile ‎și i le-a dat lui Oda Nobunaga.
‎Nu erau dovezi concludente ‎și erau în mare parte speculații,
‎dar nu puteau fi ignorate.
‎Prin urmare, Nobunaga i-a ordonat ‎lui Ieyasu să găsească o soluție.
‎Pleacă!
‎Ieyasu a trebuit ‎să scape de lady Tsukiyama.
‎Dă-mi drumul!
‎Deci, Ieyasu a decis s-o exileze.
‎Dar dacă supraviețuia, ‎poate ar fi făcut ceva mai mult.
‎Ieyasu merge mai departe.
‎Bănuiește că fiul lui ar putea încerca ‎să facă
‎ceea ce un fiu respectuos și loial ‎ar trebui să facă și să-și răzbune mama.
‎Deci, a ordonat ca fiul său ‎să fie arestat la domiciliu.
‎Dar, totuși, sub presiunea lui Nobunaga,
‎Ieyasu trebuia să-și forțeze propriul fiu ‎să se sinucidă.
‎Nobunaga era un comandant foarte puternic.
‎Ieyasu trebuia să i se supună.
‎De asemenea, Ieyasu trebuia ‎să mențină alianța. Era absolut vital.
‎Oricare ar fi fost părerea lui,
‎dacă Nobunaga i-a ordonat să-și execute ‎propriul fiu, trebuia să facă asta.
‎A fost cel mai îngrozitor lucru ‎pe care a trebuit să-l facă
‎și i-a afectat relația cu Nobunaga
‎pentru restul alianței lor.
‎Victoria de la Nagashino face din Nobunaga ‎cel mai puternic comandant din țară.
‎Japonia Centrală e acum aproape toată ‎sub controlul lui.
‎Visul lui de a uni națiunea sub un steag ‎e mai aproape ca niciodată.
‎Dar asta a venit cu un preț.
‎Din ce în ce mai paranoic, ‎Nobunaga vede acum dușmani peste tot.
‎Trădarea lui lady Tsukiyama
‎n-a făcut decât să întărească temerile ‎lui Nobunaga că are dușmani peste tot,
‎ceea ce a rezultat în paranoia ‎că toți voiau să scape de el.
‎Pune-te în poziția lui Nobunaga ‎când își dă seama de asta.
‎Oricine muncitor al câmpului, ‎orice om care merge pe stradă,
‎oricare dintre menajerele lui ‎putea să îi otrăvească băutura.
‎E un gând foarte sobru ‎să îți dai seama că nu ești în siguranță.
‎De fapt, au existat mai multe atentate ‎la viața lui Nobunaga.
‎Autorul încercării de asasinare era ‎din provincia Iga.
‎Iga era o provincie mică din Japonia ‎în perioada Sengoku.
‎Timp de 150 de ani, ‎acești oameni s-au guvernat singuri,
‎nepermițând niciunui intrus ‎să intre în domeniul lor.
‎Când luptau,
‎se uneau în comunități de sine stătătoare, ‎aproape ca o armată de gherilă.
‎Astfel, au atacat liniile de comunicare ‎ale lui Nobunaga timp de mulți ani.
‎Erau atât de pricepuți la aceste tehnici ‎de război neregulat,
‎încât asta a dat naștere legendelor ‎cu războinicii ninja din Iga.
‎S-au dovedit a fi un ghimpe ‎în coasta lui Oda Nobunaga.
‎Trebuia să fie distruși ‎prin orice mijloace.
‎Nobunaga nu le putea permite să existe,
‎de dragul propriei reputații ‎și al siguranței sale.
‎Și ar fi trebuit să fie ușor,
‎dar a fost printre cele mai crude ‎și sângeroase campanii
‎din cariera lui Nobunaga.
‎Subtitrarea: Dan Anescu