‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫1551. יפן נתונה בתוהו ובוהו.‬
‫לאחר מאות שנים של שליטה,‬ ‫איבד השלטון המרכזי את מרותו...‬
‫והאומה הוטלה למלחמת אזרחים אכזרית.‬
‫אנרכיה השתררה כאשר מצביאי מלחמה, ‬ ‫שנקראו "דאימיו", והיו חמושים היטב,‬
‫נאבקו על כוח ועל טריטוריה.‬
‫במחוז הקטן אווארי,‬
‫בשבט חסר ייחוד בשם אודה,‬
‫עומד סמוראי אחד לא צפוי לצאת למסע עקוב מדם‬
‫שאלפים ימותו בו בחרב‬
‫ושיקבע את מסלול ההיסטוריה של יפן‬ ‫למשך 300 השנים הבאות.‬
‫- יפן, 1551 -‬
‫האירוע הגדול ב-1551 מבחינת משפחת אודה ‬ ‫היה מותו של אודה נובוהידה הגדול.‬
‫כשנובוהידה הלך לעולמו,‬
‫משפחת אודה התפרקה מיד.‬
‫לעולם לא תנהיג את השבט!‬
‫מותו של לורד,‬
‫היה רגע המשבר האולטימטיבי ‬ ‫בכל תחום, בכל שבט.‬
‫אנחנו נוטים לחשוב על שבט כמו על משפחה,‬
‫אבל הוא לא באמת משפחה באופן שמוכר לנו.‬
‫בשבט יש גרעין של בני משפחה,‬
‫אחים, שאולי מתחרים על מעמד, אבל כמו כן,‬
‫יש בשבט גם משרתים, לוחמים,‬
‫מחותנים. כלומר, יש פלגים שונים בשבט.‬
‫וזה הרגע שבו הפלגים בודקים את כוחם.‬
‫הבעיה הנוספת של משפחת אודה הייתה ‬ ‫שהם היו שבט קטן יחסית,‬
‫והם היו מוקפים בשבטים גדולים בהרבה.‬
‫לכן היה עליהם לפעול באופן אסטרטגי...‬
‫ולחשוב בקפידה איך הם יוכלו לשרוד‬
‫מאחר שהם דגי רקק בין לווייתנים.‬
‫מאחר שמשפחת אודה הייתה במצב מסוכן מאוד,‬
‫אודה נובוהידה הפתיע רבים ממשפחתו‬
‫כשבחר כיורש את בנו הבכור, אודה נובונאגה...‬
‫שמסיבות שונות לא היה אהוד במיוחד.‬
‫בין האחים והדודנים של נובונאגה,‬ ‫שררה יריבות קשה,‬
‫ומספרם היה רב.‬
‫כולם חשבו שהם יהיו מוצלחים יותר‬ ‫מנובונאגה הצעיר.‬
‫התנהגותו של נובונאגה בלוויה של אביו הוסיפה‬
‫לתחושת הבוז שרבים מקרוביו כבר רחשו כלפיו,‬
‫כי במקום להפגין התנהגות הראויה ללוויה,‬
‫הוא לקח קומץ קטורת והשליך אותה על המזבח.‬
‫טיפש!‬
‫נובונאגה היה ידוע כאדם מהיר חמה.‬
‫התנהגותו הייתה גסת רוח.‬
‫ולכן, רבים בקרב שבט אודה‬
‫ובקרב משפחות הדאימיו‬ ‫שהיו בנות ברית של שבט אודה,‬
‫ראו בו טיפש.‬
‫אחי, בבקשה!‬
‫ביפן, הטקס הוא הדבר החשוב ביותר.‬
‫ובני השבטים האלה‬ ‫אוהבים לעשות דברים בדרך הישנה.‬
‫הוא מזלזל לחלוטין במסורת.‬
‫התנהגותו של נובונאגה עוררה דאגה כה רבה‬
‫בקרב אלה שהוא נועד עכשיו להנהיג אותם,‬
‫שאחד מהם נקט בצעד הדרמטי ביותר שאפשר.‬
‫שמו היה היראטה מסאהידה,‬
‫והוא נועד להיות היועץ הראשי של היורש החדש.‬
‫הוא היה כל כך מזועזע ומבויש‬ ‫מהתנהגותו של נובונאגה,‬
‫ובמחאה הוא ביצע "ספוקו".‬
‫במילים אחרות, הוא שיסף את בטנו.‬
‫זהו סוג של חיתוך מעיים טקסי.‬
‫היו מקרים שבהם סופר‬ ‫שאנשים שיספו את בטנם ‬
‫ואפילו שלפו את קרביהם.‬
‫אנשים התאבדו כך‬ ‫כדי להבטיח את השליטה על מותם.‬
‫אבל במקרים אחרים ‬ ‫זאת גם הייתה דרך להביע מחאה.‬
‫זה היה אמצעי לעורר זעזוע,‬ ‫כדי לדחוף אדם קרוב לפעול.‬
‫ייתכן שמסאהידה ביקש לסמן ‬ ‫לאחרים בשבט אודה, "תראו,‬
‫אם אתם חושבים שנובונאגה ‬ ‫הוא כל כך טיפש וגס רוח,‬
‫ואתם מכבדים אותי,‬
‫ההתאבדות שלי צריכה להיות סימן לכך שאולי‬
‫נובונאגה לא צריך להיות ‬ ‫האיש שאתם תומכים בו."‬
‫מהיום הראשון, חייו של נובונאגה היו בסכנה.‬
‫הוא הבין שהוא אדם בודד בטריטוריה מסוכנת...‬
‫ושהטריטוריה הזאת היא משפחתית.‬
‫בתקופת סנגוקו, ‬ ‫רצח במשפחה היה דבר נפוץ מאוד.‬
‫אבות הרגו את בניהם.‬
‫בנים הרגו את אביהם.‬
‫אחים הרגו איש את רעהו.‬
‫וכל זאת במטרה להשיג כוח.‬
‫היו חשדות שאשתו, נוהימה, זוממת נגדו…‬
‫כי היא הייתה בתו של אויבו בנפש, ‬ ‫סאיטו דוסאן,‬
‫שהיה ידוע כ"נחש הצפע ממינו".‬ ‫והיא הייתה ידועה כ"בתו של הצפע".‬
‫הם נישאו כאמצעי‬ ‫להביא לשלום בין שני השבטים,‬
‫ולכן היו חשדות‬
‫שהשיאו אותה לו כדי לרגל אחריו.‬
‫ואולי, אפילו, להרוג אותו במידת הצורך.‬
‫וזאת הייתה אחת הסכנות הגדולות ‬ ‫בברית נישואים מהסוג הזה,‬
‫שבהם אדם הכניס למיטתו ‬ ‫את בתו של אויבו הגרוע ביותר.‬
‫היא הייתה יכולה להרעיל אותו למוות.‬
‫אם הוא ימות, זה יועיל לנו.‬
‫הוא אנוכי.‬
‫הוא חושב רק על עצמו.‬
‫והיו חשדות שהיא קשרה קשר‬
‫עם אחיו הצעיר, נובויוקי.‬
‫- אודה נובויוקי ‬ ‫אחיו של נובונאגה -‬
‫נובויוקי זכה להערכה רבה במשפחה,‬
‫מאחר שהיה אדם שקול בדעתו‬ ‫בניגוד גדול לנובונאגה.‬
‫הוא היה הבן הטוב, אם תרצו.‬
‫הבן ששמר על כבודו לאורך חיי אביו.‬
‫למזלו של נובונאגה, ‬ ‫אחד משומריו הנאמנים ביותר‬
‫גילה לו שנובויוקי מתכנן הפיכה.‬
‫סלח לי, בבקשה!‬
‫אחי הבכור...‬
‫אתה לא אחי.‬
‫זה מפגין היבט באופיו שהיה...‬
‫אכזרי מאוד.‬
‫מושרש עמוק בתשוקה לשרוד,‬
‫מושרש עמוק בתשוקה להצליח,‬
‫זאת הייתה דרכו של נובונאגה להכריז‬
‫שהוא מתכוון להיאבק לחיים או למוות‬ ‫בכל מי שיקרא עליו תיגר.‬
‫תבוסתו של אותו אדם‬
‫סימנה את נובונאגה ככוח שיש לחשוש ממנו.‬
‫לאחר שחיסל את האיומים מתוך משפחתו הקרובה,‬
‫הפנה נובונאגה את תשומת לבו ‬ ‫לאיום הגדול האחרון שנשאר‬
‫על שליטתו במחוז אווארי...‬
‫שהיה בן דודו נובוקאטה.‬
‫נובוקאטה שלט בצפון אווארי.‬
‫צבא של 3,000 איש נתון לפקודתו.‬
‫נובוקאטה הוא יריב חזק.‬
‫כלומר, בשלב זה יש ‬ ‫שני לוחמים בעלי עתיד מבטיח.‬
‫התחרות ביניהם הייתה בלתי נמנעת,‬
‫כי כל אחד מהם שלט באותה עת‬ ‫על כמחצית ממחוז אווארי,‬
‫ושניהם רצו להגדיל את כוחם.‬
‫הם לא רק נאבקו על שטח,‬
‫אלא גם על מי יהיה ראש שבט האודה.‬
‫וכדי להשיג זאת, אני סבור שנובונאגה ‬ ‫היה מעוניין לצאת לקרב מכריע אחד‬
‫שיביא לניצחונו או למפלתו.‬
‫כדי שאודה נובונאגה יוכל להילחם במלחמה,‬ ‫הוא היה זקוק לצבא מלא בסמוראים.‬
‫שמונה מאות שנה לפני שנובונאגה חי,‬
‫איש לא רצה שיקראו לו סמוראי, ‬ ‫כי משמעות המילה הייתה, "משרת".‬
‫אבל בהדרגה, השם קיבל ‬ ‫את המשמעות שאנחנו מכירים כיום,‬
‫כלומר, של הלוחמים ‬ ‫שהיו המקבילים ביפן העתיקה לאבירים הרכובים.‬
‫בסופו של דבר, "סמוראי"‬ ‫קיבל את המשמעות של "בושי", מעמד הלוחמים.‬
‫כמובן, הנשק המזוהה ביותר ‬ ‫עם הסמוראי היה הקטאנה.‬
‫החרב היפנית.‬
‫היא נחשבת בעיני רבים‬ ‫כחרב המשובחת ביותר בהיסטוריה העולמית.‬
‫היה לה להב חד וחזק מאוד, שהיה מעוקל.‬
‫היא אפשרה לסמוראי‬ ‫להלום מכת מחץ תוך שליפתה מהנדן.‬
‫והיא גם העניקה לסמוראי רכוב יתרון עצום,‬
‫כי כל מהלומה שהוא כיוון כלפי מטה‬ ‫אל חייל רגלי תוקף...‬
‫הייתה מפלחת אותו באמצעות ‬ ‫כל התנופה של הסוס שדוהר קדימה.‬
‫אלה לוחמים אתלטיים מדהימים.‬
‫הם עסקו רק בקרבות במשך מאה שנים.‬ ‫הם נולדו לתוך זה.‬
‫הם בוודאי הלוחמים הטובים ביותר‬ ‫שההיסטוריה ידעה מעודה.‬
‫נובונאגה שמר עדיין ‬ ‫על המסורות העתיקות של הסמוראים.‬
‫אבל הוא הבין שהלוחמה ביפן ‬ ‫מתרחקת מהסגנון הישן.‬
‫במקום זאת, הלוחמה הפכה לתעשייתית.‬ ‫ולכן נוצר הצורך בצבא גדול.‬
‫אפשר לחשוב על אודה נובונאגה ‬ ‫כמעין אלכסנדר הגדול של יפן.‬
‫הוא כנראה היה ‬ ‫המנהיג הצבאי החדשני ביותר בזמנו‬
‫כי הוא היה פתוח מאוד‬ ‫לכל מיני רעיונות חדשים.‬
‫עד תקופת נובונאגה,‬
‫צבאות וקרבות היו דברים קטנים יחסית.‬
‫ככל שהצבאות גדלו‬
‫עקב הלחץ לשרוד מול יריביו,‬
‫החל נובונאגה לנסות לגייס‬ ‫יותר ויותר חיילים מפשוטי העם.‬
‫הם היו ידועים כ"אשיגארו".‬
‫אלה היו איכרים שגויסו כדי להילחם.‬
‫אלה היו חיילי רגלים.‬
‫אלה היו אנשים שחיו ‬ ‫תחת מרותם של הסמוראים ‬
‫במשך מרבית 400 השנים עד עתה.‬
‫הם היו רכושם,‬
‫הם היו העבדים של הלורדים הגדולים,‬
‫שהשתמשו בהם ‬ ‫באופן שאנשים משתמשים בכסף קטן.‬
‫אבל יש הבדל גדול מאוד‬ ‫בין האשיגארו של נובונאגה,‬
‫בהשוואה לאשיגארו המסורתי,‬
‫שהוא קצת יותר מאיכר עם מקל.‬
‫נובונאגה נהג לצייד אותם כראוי ואימן אותם.‬
‫הוא הבין שעם קצת נאמנות, ‬
‫הם נעשים יעילים מאוד ומסוכנים מאוד.‬
‫לחיילים האלה היה ערך רב יותר‬ ‫מכל מספר של סמוראים.‬
‫הם הפכו מ... אספסוף לצבא.‬
‫1598, שנה לאחר שהרג את אחיו,‬
‫ולאחר שקיבץ צבא של כ-3000 איש‬ ‫שהיו בעקר חיילים-איכרים,‬
‫עזב נובונאגה את מעוזו בדרום אווארי‬
‫וצועד צפונה כדי להתעמת עם יריבו, נובוקאטה.‬
‫בתגובה,‬
‫גייס נובוקאטה צבא משלו‬ ‫שמנה 3,000 סמוראים שהיו לוחמים מנוסים‬
‫במטרה כדי לעצור ולהשמיד את הפולשים.‬
‫לנובונאגה אין ניסיון רב בפיקוד בשדה הקרב‬
‫וסיכוייו לנצח קלושים,‬
‫אבל יש לו יתרון אחד,‬
‫מתנה מהעולם שבחוץ‬
‫שתשנה את פני הלוחמה היפנית לנצח.‬
‫ב-1453, סטתה ספינה פורטוגלית שיצאה ממקאו‬ ‫ממסלולה במהלך סערה‬
‫ונטרפה לחופי האי הקטן טנגשימה,‬
‫בחוף הדרומי של יפן.‬
‫יש להניח שהספינה ניסתה להגיע לסין.‬
‫וכפי שקורה לעתים קרובות בהיסטוריה היפנית,‬ ‫משהו קרה בטעות.‬
‫מישהו שלא התכוון להגיע ליפן הגיע לשם.‬
‫ויש להם את הנשק הזה, ה"ארקבוז".‬
‫השימוש בנשק חם ‬ ‫לא הביא בהכרח תועלת מידית לרבים מהדאימיו.‬
‫נדרש זמן רב לטעון אותם,‬ ‫הם היו רועשים, הם היו מסריחים...‬
‫והייתה סכנה שהם לא יהיו שמישים‬ ‫כשיורד גשם.‬
‫לכן רבים מהדאימיו היססו מאוד‬
‫לאמץ לגמרי את הארקבוז...‬
‫אבל אודה נובונאגה פחות מודאג.‬
‫השטח שבשליטתו קטן יותר‬
‫והוא יודע שעליו לנצל כל יתרון אפשרי‬
‫כדי להביס אויבים גדולים יותר.‬
‫לכן הוא היה הרבה יותר מעוניין‬ ‫להשתמש בארקבוז כבר בשלב מוקדם.‬
‫אודה נובונאגה היה בין הראשונים‬ ‫שזיהו את הפוטנציאל הצבאי שלהם,‬
‫והוא הצליח לממן רכישת מספר רב של רובים...‬
‫ובעקבות זאת הם הפכו מחלק בשדה הקרב‬
‫לכוח השולט בו.‬
‫בעוד שנובוקאטה ונובונאגה התקדמו לעימות,‬
‫החליט נובונאגה לצאת למתקפה. ‬ ‫הוא יצא מטירת קיוסו,‬
‫והעביר את כוחותיו לעבר איוואקורה, ‬
‫שם היו כוחותיו של נובוקאטה.‬
‫לנובונאגה היו כ-3,000 חיילים באותו זמן.‬
‫וייתכן שהיו לו בערך 400 או 500 רובים.‬
‫ממולו, היו לנובוקאטה גם כ-3,000 חיילים.‬
‫הם היו, כנראה, מצוידים קצת יותר טוב.‬
‫עליכם להיות מוכנים למות.‬
‫קדימה!‬
‫גם מבחינת נובוקאטה וגם מבחינת נובונאגה,‬ ‫זה היה קרב לחיים או למוות.‬
‫אף שייתכן שהם לא ישמידו ‬ ‫את צבאו של יריבם במלואו,‬
‫הסיכויים הם, שחייליו של המפסיד,‬ ‫יעברו לצד המנצח ושהמפסיד עצמו יוצא להורג.‬
‫חכו.‬
‫נובונאגה היה צריך לשטות באויבו ‬ ‫כדי לגרום לו להתקרב‬
‫לאזור ההריגה בטווח של כ-100 מטר.‬
‫חכו.‬
‫אש!‬
‫מטחי ירי בזה אחר מצד מוסקטרים‬
‫היו מתישים גם את האויב בגדול ביותר, ‬ ‫בין אם הוא חמוש ובין אם לאו.‬
‫אבל זמני הטעינה של רובי המוסקט ‬ ‫ארוכים מאוד.‬
‫ולכן, התפתח הקרב בסופו של דבר...‬
‫לקרב של פנים אל פנים.‬
‫בקרב הזה, ‬ ‫נלחם צבא שהיה מורכב ברובו מאיכרים‬
‫נגד צבא שהיה מורכב ברובו מלוחמי עילית,‬ ‫שזלזל באנשים אלה.‬
‫כשהסמוראים העייפים נכנסו לשדה הקרב,‬
‫הם נלחמו נגד גברים שאין להם מה להפסיד ‬ ‫ויכולים להרוויח הכול.‬
‫קרב תגרה הוא אכזרי יותר מכפי שניתן לדמיין.‬
‫אתה קרוב מספיק כדי להריח ‬ ‫מה שהיריב אכל לארוחת בוקר.‬
‫אתה קרוב מספיק ‬ ‫כדי לראות את האור בעיניהם כבה‬
‫כשאתה נועץ חרב בבטנם.‬
‫במקביל, קליעים מתעופפים באוויר.‬
‫נשמעו בוודאי זעקות של קריאות קרב ‬ ‫ושל הפצועים כאחד.‬
‫זה בוודאי היה כמו להילחם בגיהינום.‬
‫לאחר שלוש שעות...‬ ‫היו חייליו של נובונאגה ביתרון.‬
‫הם פורצים את כוחותיו של נובוקאטה ‬ ‫ומכניעים אותם.‬
‫בסוף הקרב, ‬ ‫הגיע מניין ההרוגים לכ-1,200 חיילים.‬
‫זה מספר עצום של קורבנות בקרב קטן כזה.‬
‫כוחות איוואקורה בפיקוד נובוקאטה‬ ‫נסוגים בחזרה לטירת איוואקורה...‬
‫שמחזיקה מעמד תחת מצור במשך שלושה חודשים, ‬ ‫אך בסופו של דבר נופלת.‬
‫נובוקאטה נהרג…‬
‫ונובונאגה נותר כלורד היחיד במחוז אווארי.‬
‫בעקבות קרב אוקינו, ‬
‫הצליח נובונאגה סוף-סוף‬ ‫לבסס את שלטונו ללא עוררין באווארי.‬
‫הוא היה לורד האודה.‬
‫במהלך נעוריו, התפתח נובונאגה‬ ‫למפקד טקטי מוכשר מאוד.‬
‫הוא כבר לא היה יותר "הטיפש מאווארי".‬
‫הוא זיהה, בתוך צבאותיו,‬
‫את החוזקות והחולשות‬ ‫של הסמוראים המסורתיים.‬
‫את היתרונות של חיילים-איכרים...‬ ‫ואת חשיבות הטכנולוגיה.‬
‫זו הייתה, לדעתי, ‬ ‫הנקודה שבה הוא נעשה שאפתן ללא מעצורים.‬
‫את העוצמה הצבאית ‬ ‫שנובונאגה הפגין בכיבוש אווארי,‬
‫הוא עמד עכשיו להפגין במקום אחר.‬
‫תשע שנים עקובות מדם לאחר מות אביו,‬
‫היה נובונאגה כעת ‬ ‫המנהיג הבלתי מעורער של מחוז אווארי.‬
‫אבל שלטונו היה הקושי בתחילתו‬ ‫כאשר איום חדש הופיע ממזרח.‬
‫אימגאווה יושימוטו, אחד מהדאימיו, ‬ ‫או המצביאים, מעוררי היראה הרבה ביותר ביפן,‬
‫מתקדם ברש צבא ענק.‬
‫מטרתו היא קיוטו, ‬ ‫בירת האומה והמרכז המסורתי של הכוח הצבאי.‬
‫וכדי להגיע לשם, עליו לצעוד ישר דרך אווארי.‬
‫אם הוא יצליח,‬
‫שאיפותיו הגדלות של נובונאגה עצמו‬ ‫יספגו מכת מחץ.‬
‫היו בוודאי חצי תריסר, אולי שמונה,‬ ‫דאימיו חזקים באמת‬
‫שהיו יכולים לעשות מאמץ‬ ‫לקראת מה שאנחנו מחשיבים כאיחוד לאומי.‬
‫והמשמעות היא לתבוע את הבירה, קיוטו.‬
‫אימגאווה היה אחד מהם.‬
‫כוונותיו של אימגאווה יושימוטו ‬ ‫היו להשתלט על קיוטו.‬
‫כדי לעשות זאת, היה עליו לצעוד לבירה.‬
‫וכדי לצעוד לבירה, ‬ ‫היה עליו קודם לחצות את מחוז אווארי.‬
‫אבל נובונאגה לא התכוון ‬ ‫לתת לאימגאווה לעבור.‬
‫נובונאגה החליט להתנגד‬ ‫למתקפה של אימגאווה בגבול המחוז שלו.‬
‫כתוצאה, לא הייתה להם ברירה‬ ‫אלא ליישב זאת באמצעות לחימה.‬
‫בסכסוך עם האודה, ‬ ‫היו לאימגאווה יושימוטו כל היתרונות.‬
‫אימגאווה יושימוטו היה המנהיג ‬ ‫של טריטוריה גדולה מאוד‬
‫עשירה מאוד וחזקה מאוד.‬
‫בכמה כרוניקות היסטוריות מצוין‬ ‫שצבאו הכיל עד 45,000 חיילים.‬
‫הערכה סבירה יותר היא 25,000 חיילים.‬
‫ובכל זאת, היה לו יתרון עצום על ‬ ‫מספר החיילים שנובונאגה יכול לשלוח לקרב.‬
‫צבאו היה גדול פי תריסר מצבאו של נובונאגה.‬
‫לכן, בזכות עליונותו הצבאית העצומה,‬ ‫של אימגאווה,‬
‫ציפה אימגאווה שהוא פשוט יוכל להיכנס,‬ ‫לחסל את נובונאגה,‬
‫ולהמשיך בדרכו לקיוטו.‬
‫ולכן הוא התחיל בתקיפת ‬ ‫כמה מצודות גבול של נובונאגה‬
‫וכבש אותן בקלות רבה.‬
‫הסמוראי שהוא מינה לפקד ‬ ‫על המשימה הזאת הוא טוקוגאווה איאיאסו.‬
‫איאיאסו צעיר, אבל הוא טקטיקן מבריק.‬
‫הוא משרת את יושימוטו.‬
‫אבל הוא גם מאוד שאפתן.‬
‫ומבין שיכול להיות לו עתיד הרבה יותר גדול.‬
‫הגנרלים של נובונאגה ‬ ‫מבינים היטב שהסיכויים נגדם‬
‫ושהמספרים נגדם, ולכן הם דוחקים בו‬
‫לפעול בהתאם למקובל, כלומר, ‬ ‫להתבצר באופן ההגנתי הטוב ביותר שהם יכולים,‬
‫לנסות להחזיק מעמד‬ ‫ולקוות שהמזל יאיר להם פנים.‬
‫לנובונאגה יש השקפה שונה מאוד בעניין.‬
‫הוא ינסה לבצע משהו בלתי צפוי, יוצא דופן,‬
‫משהו שיתפוס את האויב לא מוכן‬
‫בתקווה שההימור הזה יספיק‬
‫כדי לשנות את המצב באופן שיועיל לו.‬
‫אחת הכישורים הגדולים של נובונאגה ‬ ‫הוא היכולת הארגונית שלו.‬
‫הוא היה במיעוט,‬
‫אבל יש לו מודיעין טוב יותר.‬
‫וזאת עוד דוגמה נפלאה לגאונות של נובונאגה.‬
‫יש לו סיירים בכל רחבי המחוז‬
‫שמספקים לו מידע על בסיס יומי, ‬ ‫ואולי אפילו מדי שעה.‬
‫מידע על תנועות האויב, כוחו, ‬ ‫היכן שהם חונים, מה שהם עושים.‬
‫הוא יודע הכול.‬
‫נובונאגה שלח סייר וגילה שהמאהל של יושימוטו‬ ‫היה על פסגת ההר אוקהאזמה.‬
‫אימגאווה יושימוטו חונה‬ ‫באוקהאזמה עם 5,000 איש.‬
‫זה אומר ששאר צבאו נמצא במקום אחר.‬
‫כלומר, בסופו של הדבר המצב היה כזה...‬
‫כן, לאימגאווה יושימוטו יש צבא גדול, ‬
‫אבל הוא מפוזר ומפוצל מאוד.‬
‫ולכן נובונאגה הסיק שאם הוא יצליח‬ ‫להרוג את מנהיג צבא האויב,‬
‫כל הצבא יתמוטט. ‬ ‫כי אין דבר אחר שישמור על אחדותו.‬
‫כלומר, הוא לא צריך לנצח אותם, כל מה ‬ ‫שעליו לעשות זה להרוג את אימגאווה יושימוטו.‬
‫הוא מחליט לצאת במתקפת פתע.‬
‫בתקופה זו של מלחמות האזרחים, ‬ ‫הלחימה ברוב הקרבות הייתה קונבנציונלית.‬
‫הקרבות נערכו בשטחים פתוחים.‬ ‫המנהיגים נהגו להטיל מצורים.‬
‫איש מעולם לא ניסה לבצע מתקפת פתע כזאת.‬
‫אבל נובונאגה היה מוכן לתקוף עם ‬ ‫מספר חיילים קטן נגד צבאות גדולים בהרבה,‬
‫לקחת סיכונים עצומים,‬ ‫לנצל את היתרון כשהוא הבחין בו.‬
‫לתקוף בלילה או לתקוף בהפתעה.‬
‫זאת עדות מוקדמת, ‬ ‫עד כמה נובונאגה הוא פיקח, יצירתי,‬
‫חדשני, ובעל יכולת לחשוב מחוץ לקופסה.‬
‫בשלב הזה, נובונאגה וצבאו ‬ ‫נערכו מסביב למחנה של יושימוטו.‬
‫אימגאווה יושימוטו ערך טקס סקירת ראשים.‬
‫וזה היה אירוע שבו הציגו ‬ ‫בפני מצביא הצבא, המפקד,‬
‫את ראשי האויבים המובסים.‬
‫לקראת הצגתם, ייפו את מראה הראשים,‬ ‫רחצו אותם ואיפרו אותם.‬
‫באופן מוזר, הטקס הוא בו זמנית ‬ ‫מפגן נקמה והשפלה מבעיתה של היריב,‬
‫שראשו מוצג לראווה כחפץ.‬
‫אבל יש בו גם מרכיב של כבוד.‬
‫כך שמביטים בראשים האלה,‬
‫במובן מסוים, ‬ ‫בכבוד הראוי שבעליהם לשעבר ראויים לו.‬
‫אימגאווה יושימוטו נמצא ‬ ‫במצב שאינו ערוך ללחימה.‬
‫חייליו אוכלים, שותים, חוגגים את העובדה ‬ ‫שהם זכו להצלחה רבה עד כה.‬
‫זה הרגע שנובונאגה חיכה לו.‬
‫אבל זה מסוכן.‬ ‫זה רגע שבו נובונאגה מהמר על הכול.‬
‫אבל אין לו ברירות.‬
‫הוא חייב להרוג את יושימוטו.‬ ‫הוא חייב לערוף את ראש הנחש.‬
‫הכוחות שלו מסתערים קדימה ומתחילים להרוג‬
‫כל חייל של אימגאווה שהם יכולים להכניע.‬
‫חיילי צבא אימגאווה מבולבלים, ‬ ‫אין להם מושג מה קורה.‬
‫אימגאווה יושימוטו חשב למעשה שפרצה קטטה‬
‫כי החיילים שלו השתכרו והחלו לריב.‬
‫לוקח להם זמן להבין שהם בעצם תחת מתקפה.‬
‫בינתיים, כוחות אודה מסתערים קדימה.‬
‫חיילי אימגאווה מבוהלים.‬ ‫הם משליכים את כלי הנשק שלהם.‬
‫הם בורחים לגבעות מהר ככל יכולתם.‬
‫תוהו ובוהו שורר בכול.‬
‫ומהר מאוד…‬
‫יושימוטו נשאר עם כ-300 חיילים. ‬ ‫כלומר, בשלב זה היוצרות התהפכו.‬
‫זה קרב נואש מאוד.‬
‫אחד מחיילי אודה מצליח ‬ ‫לתקוף את יושימוטו בעצמו.‬
‫הגנרל היריב מת.‬
‫כוחות אימגאווה הנותרים מתפזרים ונמלטים.‬
‫שאר צבאו של אימגאווה שחנה במקום אחר,‬
‫שמע מה קורה ומחליט לסגת.‬
‫נובונאגה השיג ניצחון מדהים.‬
‫קרב אוקהאזמה נמשך בפועל 15 דקות בלבד,‬
‫ובכל זאת, זה היה אחד הקרבות ‬ ‫המכריעים ביותר בהיסטוריה היפנית.‬
‫מתקפת הפתע המוצלחת שלו ‬ ‫מוכיחה שהוא גאון אסטרטגי‬
‫וזה היה נדיר מאוד בעידן הזה.‬
‫רוב השבטים הקטנים מעולם לא‬ ‫היו מעזים להתמודד עם יריב גדול יותר.‬
‫אבל אותה התנהגות שהדאיגה כל כך‬ ‫כמה מהלוחמים בשירותו של נובונאגה עצמו‬
‫בלוויה של אביו...‬
‫מוכיחה את יעילותה.‬
‫היא מוכיחה שהוא פזיז,‬
‫שהוא מסוכן, ‬ ‫אבל שהוא גם שוקל בזהירות רבה...‬
‫את האפשרויות הטובות ביותר בשבילו ‬ ‫לשרוד ולכבוש.‬
‫מלבד הצלחתו להכניע את אחד ‬ ‫ממוקדי הכוח הגדולים במרכז יפן,‬
‫העמיד הניצחון הזה את אודה נובונאגה ‬ ‫במרכז תשומת הלב.‬
‫והוא גם שימש כמקפצה בשבילו‬
‫להתחיל במה שיהיה האיחוד מחדש של יפן.‬
‫כתוצאה מקרב אוקהאזמה ‬ ‫זכה נובונאגה בשני בני ברית חשובים מאוד‬
‫שיתמכו בו במשך שנים רבות ‬ ‫ויעזרו לו בניצחונותיו העתידיים.‬
‫באוקהאזמה, העריך נובונאגה‬ ‫לראשונה את כישרונותיו‬
‫של סמוראי צעיר בצבאו שהצטרף אליו כאשיגארו.‬
‫שמו היה טויוטומי הידיושי.‬
‫הידיושי התחיל את הקריירה שלו ‬ ‫כחייל רגלי בצבא של נובונאגה, ‬
‫אבל הוא הרשים מאוד‬ ‫את נובונאגה בכישורי הלחימה שלו.‬
‫והם לא היו מוגבלים רק לקרב פנים אל פנים.‬
‫נראה שהייתה לו גם יכולת לארגן אחרים.‬
‫במילים אחרות, הוא הפגין יכולת מנהיגות.‬
‫וכתוצאה מכך, הידיושי עלה בין השורות‬
‫והפך לאחד הגנרלים ‬ ‫המסורים והנאמנים ביותר שלו,‬
‫ומישהו שישפיע מאוד על ההיסטוריה של יפן.‬
‫הייתה ברית חשובה נוספת שנכרתה בעקבות הקרב.‬
‫והיא הייתה שונה מאוד‬
‫מהיחסים בין נובונאגה והידיושי.‬
‫האדם שאנחנו מדברים עליו‬ ‫נקרא טוקוגאווה איאיאסו.‬
‫כבחור צעיר, אביו נתן אותו כבן ערובה‬ ‫למשפחת אימגאווה.‬
‫איאיאסו הצעיר קיבל חינוך‬ ‫וציפו ממנו לשרת בצבא אימגאווה.‬
‫אבל מנהיג משפחת אימגאווה נהרג.‬
‫אז איאיאסו החליט לקשור את גורלו‬
‫עם האיש שהביס את אדונו, אודה נובונאגה.‬
‫העובדה שאיאיאסו החליף את נאמנותו כל כך מהר‬
‫מוכיחה שנאמנויות היו הפכפכות מאוד ‬ ‫בתקופת סנגוקו.‬
‫לא היו יותר חוקים. ‬ ‫זה היה קרב לחיים ולמוות על השליטה ביפן.‬
‫ולכן, אלו שהיו מוכנים לקחת סיכונים,‬
‫נטו לחבור לאלה שנראו חזקים יותר ‬ ‫או אלה שנמצאים במגמת עלייה.‬
‫החשיבות של קרב אוקהאזמה היא בכך שלפתע,‬
‫שלושת הגברים ‬ ‫שיעצבו את גורלה של יפן מתאחדים‬
‫אודה נובונאגה, טויוטומי הידיושי‬ ‫וטוקוגאווה איאיאסו.‬
‫עם איאיאסו והידיושי לצידו, ‬
‫יצא נובונאגה לסדרה של ‬ ‫קרבות עקובים מדם נגד יריביו.‬
‫שטחים נוספים נופלים תחת דגלו.‬
‫ואז הוא צועד באומץ לקיוטו, בירת המדינה.‬
‫מכאן, נובונאגה מתכנן נובונאגה‬ ‫לבצע את המהלך הנועז ביותר שלו עד כה,‬
‫האיחוד מחדש של כל יפן.‬
‫אבל הוא עדיין לא השלים את משימתו.‬
‫היו עדיין דאימיו נוספים במערב ובצפון‬
‫שאיימו על כוחו של נובונאגה‬
‫כי הם לא היו מוכנים להיכנע לשליטתו.‬
‫ואלה שלא הסכימו לקבל את מרותו,‬
‫הרגישו את טעמם של כעסו ושל חרבו,‬
‫כי הוא לא גילה סובלנות ‬ ‫כלפי התנגדות משום סוג.‬
‫וזה היה האדם‬ ‫שעמד לפתוח בתהליך של איחוד יפן.‬
‫התרחיש הזה הרגיז באופן בלתי נמנע‬ ‫את יריביו של נובונאגה.‬
‫הם ידעו שנובונאגה רוצה את הכוח לעצמו.‬
‫כלומר, הקרב האמיתי על יפן עמד להתחיל.‬
‫עברית: שלמה ליברמן‬