PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Rok 1551. V Japonsku vládne chaos.
Po staletích vládnutí ztratila ústřední vláda kontrolu
a národ byl uvržen do brutální občanské války.
Zatímco válečníci zvaní daimjóové bojují o území a moc,
v zemi vládne anarchie.
V malé provincii Owari
v neznámém klanu známém jako Oda,
se jeden nepravděpodobný kandidát vydává na krvavé tažení,
které ukončí tisíce životů
a změní kurz japonských dějin na dalších 300 let.
JAPONSKO 1551
V roce 1551 byla pro klan Oda velkou událostí
smrt velkého Ody Nobuhideho.
Když Nobuhide zemřel…
KAZUHIRO MARUŠIMA HISTORIK
… rodina Oda se okamžitě rozdrolila.
Ty tento klan nikdy nepovedeš!
Smrt, odchod vládce,
byla vrcholným momentem krize v každé oblasti, v každém klanu.
A klan, my máme tendenci vnímat ho jako rodinu,
ale není to rodina, jak ji chápeme my.
Má vnitřní příbuzenské jádro,
bratry, kteří možná všichni touží po pozici,
ale jsou tam také sloužící, podřízení samurajové,
přiženění příbuzní. Jsou tam frakce.
A v tu chvíli frakce začínají testovat svou sílu.
Dalším problémem rodiny Oda bylo, že byli poměrně malý klan
a byli obklopeni mnohem většími klany.
A tak museli myslet mnohem strategičtěji
a mnohem pečlivěji zvažovat, jak přežít,
když byli malé ryby mezi žraloky.
Protože rodina Oda byla ve velmi nebezpečné situaci,
Oda Nobuhide většinu své rodiny překvapil,
když jako svého dědice vybral svého nejstaršího syna, Odu Nobunagu…
který z různých důvodů nebyl příliš oblíbený.
Mezi Nobunagovými bratry a bratranci se zvedl těžký nesouhlas
a odpůrců bylo hodně.
Všichni si mysleli, že odvedou lepší práci než mladý Nobunaga.
Nobunagovo chování na pohřbu jeho otce jen zvýšilo
pohrdání, které k němu jeho příbuzní už měli,
protože místo přiměřeně zarmouceného postoje
vzal hrst kadidla a hodil ho na oltář.
Ty blázne!
Nobunaga byl známý svou rychle vznětlivou povahou.
Byl to nevychovaný delikvent.
A tak ho mnoho lidí v klanu Oda
a v rodinách daimjů, kteří byli jejich spojenci,
měli za hlupáka.
Bratře, prosím!
V Japonsku jsou obřady velice důležité.
A členové klanu rádi dělají věci postaru.
On tradici úplně ignoruje.
Nobunagovo chování vyvolalo tolik obav
mezi těmi, které teď měl vést,
že jeden z nich dokonce podnikl tu nejextrémnější věc, kterou mohl.
Jmenoval se Hirate Masahide
a měl se stát hlavním rádcem nového dědice.
Byl tak znechucen a zostuzen Nobunagovým chováním,
že na protest spáchal seppuku.
Jinými slovy si rozřízl břicho.
Je to rituální vyvržení vnitřností.
Jsou případy, kdy si lidé údajně rozřízli břicho
a vytáhli vnitřnosti ven.
Byl to způsob, jak mít kontrolu nad smrtí.
Ale v některých případech
to mohl být i způsob protestu.
Způsob, jak dohnat své okolí k tomu, aby něco udělalo.
Masahide možná ostatním lidem v klanu naznačoval: „Podívejte,
jestli myslíte, že je Nobunaga neomalený hlupák,
a vážíte si mě,
moje sebevražda by měla být známkou, že Nobunaga
možná vážně není tím, koho chcete podporovat.“
Od prvního dne byl Nobunagův život v ohrožení.
Poznal, že je osamocen v nebezpečném území.
A to přímo v rodině.
V období Sengoku byla vražda v rodině velmi běžná.
Otcové zabíjeli své syny.
Synové zabíjeli otce. Bratři se zabíjeli navzájem.
A to vše jen pro moc.
Existovalo podezření, že proti němu intrikovala i jeho manželka Nóhime,
protože byla dcerou jeho úhlavního nepřítele Saitóa Dósana,
známého jako Had z Mino. Říkalo se jí Hadova dcera.
Jejich manželství bylo jen mírovou smlouvou mezi klany,
proto bylo podezření,
že byla nastražena, aby jej špehovala.
Možná dokonce, aby ho v případě potřeby zabila.
To bylo jedno z největších nebezpečí těchto manželských aliancí,
že máte v posteli dceru svého největšího nepřítele.
Mohla ho zabít třeba jedem.
Když zemře, bude to pro nás dobré.
Je sobec.
Myslí jen na sebe.
A také bylo podezření, že se spikla
s jeho mladším bratrem Nobujukim.
ODA NOBOJUKI NOBUNAGŮV BRATR
Nobujuki byl v rodině uctíván,
protože byl oproti Nobunagovi rozvážný.
Byl řekněme ten dobrý syn.
Ten, který si během života svého otce zachoval důstojnost.
Naštěstí pro Nobunagu ho jeden z jeho nejvěrnějších sluhů
upozornil, že Nobujuki chystá převrat.
Prosím, odpusť mi!
Starší bratře…
Ty nejsi můj bratr.
To ukazuje na stránku jeho charakteru, která je…
nesmírně brutální.
Zakořeněný v touze přežít,
zakořeněný v touze uspět,
tímto způsobem Nobunaga oznámil světu,
že buď bere vše, nebo radši zemře.
Tím, že porazil tohoto člověka,
se Nobunaga ukázal jako síla, s níž je třeba počítat.
Když odstranil hrozby ve své nejbližší rodině,
obrátil Nobunaga svou pozornost na poslední a největší zbývající překážku
v ovládnutí provincie Owari…
Svého bratrance Nobukatu.
Nobukata ovládá severní Owari.
Má pod sebou 3 000 mužů.
Nobukata je urputný soupeř.
Takže teď tu máme dva nadějné válečníky.
Že si budou konkurovat, bylo v podstatě nevyhnutelné,
protože každý z nich ovládal v té době asi polovinu provincie Owari
a chtěl rozšířit svou moc.
Soupeřili nejen o půdu a teritorium,
ale také o to, kdo je hlavou rodiny Oda.
A proto, myslím, Nobunaga vše směřoval k jedné rozhodující bitvě,
která by určila jeho osud.
Aby Oda Nobunaga mohl válčit, potřeboval armádu plnou samurajů.
Osm set let před Nobunagovým narozením
nikdo nechtěl být zván samurajem, protože to znamenalo sluha.
Ale postupně to slovo získalo význam, který nyní chápeme
jako starověký japonský ekvivalent rytíře.
Postupně slovo samuraj převzalo význam třídy buši, třídy válečníků.
Nejikoničtější zbraní samurajů byla samozřejmě katana.
Japonský meč.
Katana je všeobecně považována za nejlepší meč v lidské historii.
Měla velmi ostrou, odolnou zakřivenou čepel.
To umožňovalo samurajovi zasadit ničivý úder přímo z pochvy.
Také to dávalo velkou výhodu samurajovi na koni,
protože jakýkoli úder namířený dolů na útočícího pěšáka…
využíval veškerou hybnou sílu běžícího zvířete.
Tohle jsou úžasní, zdatní bojovníci.
Celé století neznají nic jiného než boj. Rodí se do něj.
Jsou to asi nejlepší válečníci, které svět poznal.
Nobunaga se stále držel dávných tradic samurajů.
Ale uvědomil si, že se válčení začíná starému stylu vzdalovat.
Místo toho začíná být válka technická. Musíte mít hodně vojáků.
Nobunagu můžete považovat za japonského Alexandra Velikého.
Byl to nejvynalézavější vojenský vůdce své doby,
protože byl neuvěřitelně otevřený novým myšlenkám.
Až do Nobunagových časů
byly armády a bitvy poměrně malými záležitostmi.
Jak armády rostly
ve snaze přežít proti svým soupeřům,
začal Nobunaga verbovat stále více prostých lidí.
Říkalo se jim ašigaru.
Byli to venkované odvedeni k boji.
To byli ti pěšáci.
Byli to lidé, kteří pod nadvládou samurajů žili
už téměř 400 let.
Byli považováni za majetek, byli to otroci velkých pánů,
kteří je utráceli tak, jako dnes lidé utrácejí drobné.
Ale je tu velký rozdíl mezi Nobunagovými ašigaru
a tradičními ašigaru, kteří nebyli o moc víc než venkované s holemi.
Nobunaga je patřičně vybavil a vycvičil.
Pochopil, že když si získá trochu jejich loajality,
stanou se velmi efektivními a nebezpečnými.
Tahle vojska měla větší cenu než libovolný počet samurajů.
Z chátry se stala armáda.
V roce 1558, rok po vraždě bratra,
posílen svou novou armádou čítající asi 3000 vesměs prostých vojáků,
Nobunaga opouští svou pevnost v jižním Owari
a míří na sever, aby napadl svého rivala Nobukatu.
V reakci na to
svolává Nobukata svou vlastní armádu 3000 zkušených samurajů
aby se s vetřelci střetli a zničili je.
Nobunaga má s vedením bitvy málo zkušeností
a jeho šance jsou mizivé,
ale má jednu výhodu,
dar z okolního světa,
který navždy změní tvář japonského válečnictví.
V roce 1453 portugalská loď plující z Macaa
se v bouři vychýlila z kurzu
a ztroskotala na malém ostrově Tanegašima,
u jižního pobřeží Japonska.
Nejspíš se snažili dostat na čínskou pevninu.
A jak se v japonské historii často stává, něco se přihodilo omylem.
Do Japonska připlul někdo, kdo tam nemířil.
A měli s sebou zbraň, arkebuzu.
Mnoha daimjům se zdálo, že použití palných zbraní
nepřináší okamžité výhody.
Dlouho trvalo je nabít, byly hlučné, páchly,
a v dešti nemusely fungovat.
Takže daimjóové hodně váhali,
zda arkebuzu používat…
Ale Nobunaga takové obavy neměl.
Pocházel z malé oblasti,
takže věděl, že musí využít každé dostupné výhody,
aby porazil větší nepřátele.
Tak se od začátku k arkebuze stavěl mnohem svolněji než jiní.
Nobunaga mezi prvními rozpoznal jejich vojenský potenciál
a byl schopen nakoupit velké množství zbraní,
což jeho vojsko proměnilo z pouhé součásti bitevního pole
na dominantní sílu.
Jak se Nobukata a Nobunaga blížili konfliktu,
Nobunaga se rozhodl zaútočit. Opustil hrad Kijosu
a přesunul své vojsko směrem k Iwakuře,
kde tábořily Nobukatovy jednotky.
Nobunaga měl v té době asi 3 000 vojáků.
A mohl mít asi 400 nebo 500 střelných zbraní.
Proti němu měl Nobukata také asi 3 000 vojáků.
Pravděpodobně byli trochu lépe vybaveni.
Musíte být připraveni zemřít.
Běžte!
Pro Nobukatu i Nobunagu osobně je to otázka života a smrti.
I když možná úplně nezničí jednotky protivníka,
je pravděpodobné,
že poddaní poraženého přejdou na druhou stranu a poražený bude zabit.
Čekejte.
Nobunaga musel svého nepřítele vlákat do útoku,
do smrtícího dosahu zbraní, asi 100 metrů.
Čekejte.
Palte!
Střelba v salvách z jednotlivých stanovišť mušketýrů
by udolala i ty nejlepší nepřítele, s brněním nebo bez.
Ale dobíjení mušket je velmi zdlouhavé.
Takže se bitva nakonec
přetavila v boj zblízka.
V této bitvě máte proti sobě armádu převážně rolníků
proti převážně elitním vojákům, kteří na své soupeře hledí svrchu.
Jakmile se unavení samurajové dostanou na dostřel,
bojují proti mužům, kteří nemají co ztratit, mohou jen získat.
Boj zblízka je brutálnější, než si kdo dokáže představit.
Jste tak blízko, že cítíte, co měl soupeř k snídani.
Tak blízko, že vidíte v jejich očích vyhasínat život,
když jim mečem pářete břicho.
A mezitím kolem vás létají projektily.
Byly tam slyšet lidské výkřiky,
jak bojové pokřiky, tak sténání zraněných.
Muselo to být jako v pekle.
Po třech hodinách Nobunagovi muži získávají převahu.
Proráží Nobukatovy síly a drtivě je poráží.
V bitvě údajně padlo přes 1200 vojáků.
V tak malé bitvě je to neuvěřitelný počet obětí.
Nobukatovy složky ustupují zpět ke hradu Iwakura,
který tři měsíce čelí obléhání, ale nakonec padá.
Nobukata je zabit…
a Nobunaga zůstává jako jediný vládce provincie Owari.
Po bitvě u Ukina
Nobunaga konečně dovršil svůj zápas o kontrolu nad Owari.
Byl pánem klanu Oda.
Přestože je mladý, Nobunaga vyspívá ve schopného taktického velitele.
Už nebyl tím „hlupákem z Owari“.
Ve svém vlastním vojsku rozpoznal
silné a slabé stránky tradičních samurajů,
výhody rolnických vojsk
a důležitost technologií.
Myslím, že právě v tu chvíli získal vyšší ambice.
Nobunagova vojenská moc, kterou projevil při podrobení Owari,
měla být nyní vypuštěna jinde.
Devět krvavých let po smrti svého otce
je nyní Nobunaga nesporným vůdcem provincie Owari.
Ale jeho vláda sotva začala, když se na východě objevuje nová hrozba.
Imagawa Jošimoto, jeden z nejobávanějších japonských daimjů,
je v pohybu s ohromnou armádou v zádech.
Jeho cílem je Kjóto, hlavní město země a tradiční centrum vojenské moci.
A aby se tam dostal, půjde přímo přes Owari.
Pokud uspěje,
Nobunagovy vlastní rostoucí ambice utrpí zničující ránu.
V té době bylo asi šest, možná osm, skutečně mocných daimjů,
kteří mohli prosadit to, čemu bychom řekli národní sjednocení.
A to znamenalo dobýt hlavní město, Kjóto.
Imagawa byl jedním z nich.
Imagawa Jošimoto měl v úmyslu dobýt Kjóto.
Aby to mohl udělat, musel se k němu dostat.
A aby se k němu dostal, musel projít přes provincii Owari.
Ale Nobunaga to nehodlal dopustit.
Nobunaga se rozhodl zabránit Imagawovi v postupu přímo na hranicích.
Neměli tedy jinou možnost, než to vyřešit bojem.
V konfliktu s Odou držel Imagawa Jošimoto všechny trumfy.
Imagawa Jošimoto byl pánem velkého,
bohatého a mocného území.
Podle některých kronik čítala jeho armáda až 45 000 mužů.
Rozumnější odhad je 25 000.
Ale přesto to výrazně přesahovalo Nobunagovy možnosti.
Měl oproti Nobunagovi početní převahu dvanáct ku jednomu.
Vzhledem k této nesmírné přesile
Imagawa očekával, že vtrhne do Owari, Nobunagu zlikviduje
a bude pokračovat směrem na Kjóto.
Začal tím, že zaútočil na řadu Nobunagových pohraničních pevností
a vcelku snadno je dobyl.
Vedením této mise pověřil samuraje Tokugawu Iejasua.
Iejasu je mladý, ale je geniální taktik.
Slouží Jošimotovi.
Ale také je velmi ambiciózní a vidí před sebou mnohem větší budoucnost.
Nobunagovi generálové dobře chápou, že jejich šance jsou mizivé
a že čelí velké převaze, takže ho přesvědčují,
aby udělal to, co je obvyklé, tedy schoval se do obležení
na nejlépe uhajitelném místě,
pokusil se to přečkat a doufal ve štěstí.
Nobunaga má úplně jiný názor.
Chce se pokusit o něco nečekaného, neobvyklého,
co nepřítele zastihne nepřipraveného,
a doufat, že tenhle hazard
změní situaci způsobem, který pro něj bude příznivý.
Jednou z jeho největších předností jsou jeho organizační schopnosti.
Čelil přesile,
ale měl lepší zvědy.
A toto je další skvělý příklad Nobunagovy geniality.
Má po celé provincii zvědy,
kteří mu dodávají informace denně, ne-li každou hodinu.
Pohyb nepřátel, jejich sílu, kde táboří, co dělají.
Ví všechno.
Nobunagův zvěd zjistil, že Jošimoto táboří na vrcholu hory zvané Okehazama.
Imagawa Jošimoto na Okehazamě táboří s 5 000 muži.
To znamená, že zbytek jeho armády je jinde.
Takže… Celkově vzato, obrázek je takový,
že, ano, Imagawa Jošimoto má velké vojsko,
ale je velmi roztříštěné. Velmi rozdělené.
Nobunaga usoudil, že pokud zabije vůdce nepřátelské armády,
armáda se rozpadne. Nic jiného ji pohromadě nedrží.
Takže je nemusí porazit, stačí jen zabít Imagawu Jošimota.
Rozhodne se pro překvapivý útok.
V tomto období občanských válek většina bitev probíhá konvenčním způsobem.
Bojuje se na otevřených prostranstvích, obléhají se pevnosti.
Nikdo se nikdy nepokusil o podobný překvapivý útok.
Ale Nobunaga byl ochoten zaútočit s malým množstvím proti přesile,
navzdory pravděpodobnosti, pokud viděl příležitost.
Zaútočit v noci nebo nečekaně.
Je to rané znamení toho, jak chytrý,
vynalézavý a nekonvenční Nobunaga je.
Tou dobou už Nobunaga a jeho armáda obsazovali pozice kolem Jošimotova tábora.
Imagawa Jošimoto právě prováděl obřad inspekce hlav.
To byla událost, při které svému vojevůdci, veliteli,
vojáci předkládali hlavy poražených nepřátel.
Nejprve je upravili, umyli, aplikovali make-up.
Zvláštní je, že ten obřad je hrůzný
akt pomsty a ponížení soupeře,
jehož hlava je vystavována jako předmět,
ale je v tom skrytý i jistý respekt.
V tom, že ty hlavy musí být vnímány
s úctou náležející jejich dřívějším nositelů.
Imagawa Jošimoto se nachází, řekli bychom, v nebitevní pozici.
Všichni jí, pijí, oslavují fakt, že zatím vše šlo tak hladce.
Na tento okamžik Nobunaga čekal.
Ale je to riskantní. Pro Nobunagu je to úspěch nebo smrt.
Ale nemá na výběr.
Musí zabít Jošimota. Musí uříznou hadovi hlavu.
Jeho vojsko se vrhá kupředu a prostě zabíjí
každého Imagawova vojáka, na kterého narazí.
Imagawovi vojáci jsou zmatení, netuší, co se děje.
Imagawa Jošimoto si dokonce myslí, že došlo k potyčce,
protože se jeho vojáci opili a začali se hádat.
Chvíli jim trvá, než zjistí, že na ně někdo útočí.
Mezitím Odovi vojáci spěchají kupředu.
Imagawovi vojáci panikaří. Odhazují zbraně.
Utíkají, jak nejrychleji mohou.
Je to chaos.
A velmi záhy…
Jošimotovi zůstává asi 300 vojáků. Nyní se karty obrátily.
Je to zoufalý boj.
A jeden z Odových vojáků dokáže zaútočit na Jošimota samotného.
Generál nepřítele je mrtvý.
Zbývající Imagawovi vojáci se rozprchnou.
Ostatní Imagawovy jednotky umístěné jinde se rozhodnou ustoupit, když o tom slyší.
Nobunagovi se podařilo úžasné vítězství.
Bitva u Okehazamy trvala vlastně jen 15 minut,
a přesto to byla jedna z rozhodujících bitev v japonské historii.
Jeho úspěšný překvapivý útok ukazuje, jaký byl geniální stratég,
což je v tomto věku velmi vzácné.
Většina malých klanů by se neodvážila zaútočit na tak velkého soupeře.
Ale to chování, které tak znepokojovalo některé z Nobunagových podřízených
na pohřbu jeho otce…
se tady uplatňuje.
Ukazuje, že je bezohledný
a velice riskuje, ale že zároveň velice důkladně promýšlí
nejlepší možnosti, jak přežít a podmanit si.
Nejenže zničil jednu z nejmocnějších figur středního Japonska,
ale také se Oda Nobunaga dostal do centra pozornosti.
A také to sloužilo jako odrazový můstek
k tomu, co se ukázalo být znovusjednocením Japonska.
Důsledkem bitvy u Okehazamy
bylo, že Nobunaga zde uzavřel dvě důležitá spojenectví,
která mu pak vydržela mnoho let a pomohla mu v jeho budoucích triumfech.
Bylo to u Okehazamy, kde Nobunaga poprvé ocenil talent
mladého samuraje své armády, který se k ní přidal jako ašigaru.
Jmenoval se Tojotomi Hidejoši.
Hidejoši začal svou kariéru jako pěšák v Nobunagově armádě,
ale na Nobunagu velmi zapůsobil svými bojovými schopnostmi.
A ty se neomezovaly jen na souboj zblízka.
Taky se zdálo, že umí vést jiné.
Jinými slovy, měl vůdčí potenciál.
Díky tomu se vyšplhal po armádním žebříčku
a stal se jedním z nejoddanějších Nobunagových generálů
a mužem, který velmi ovlivnil japonské dějiny.
Bylo tu ještě jedno důležité spojenectví, které vzniklo po bitvě.
A bylo úplně jiné
než vztah mezi Nobunagou a Hidejošim.
Muž, o kterém mluvíme, se jmenuje Tokugawa Iejasu.
Jako mladého muže jej jeho vlastní otec dal jako rukojmího
rodině Imagawa.
A mladý Iejasu byl vychován ke službě v Imagawově armádě.
Jenže vůdce rodiny Imagawa byl teď mrtvý.
Tak se Iejasu rozhodl spojit síly
s mužem, který jeho pána porazil, s Odou Nobunagou.
Skutečnost, že Iejasu tak rychle změnil strany,
ukazuje, že v období Sengoku byla loajalita skutečně vratká.
Už neexistovala pravidla. Celé Japonsko bojovalo o moc.
A tak ti, kteří byli ochotni riskovat,
se mnohem častěji spojili s těmi,
kteří se zdáli být silnější nebo právě na vzestupu.
Důležitost bitvy na Okehazamě je ta, že se tu najednou setkávají
tři muži, kteří budou určovat budoucnost Japonska,
Oda Nobunaga, Tojotomi Hidejoši a Tokugawa Iejasu.
S Iejasuem a Hidejošim po boku
Nobunaga zahajuje sérii krvavých tažení proti svým soupeřům.
Další území spadají pod jeho prapor.
Pak odvážně pochoduje na Kjóto, hlavní město země.
Odtud chce Nobunaga zahájit svůj zatím nejodvážnější plán,
znovusjednocení celého Japonska.
Ale rozhodně ještě nemá vyhráno.
Na západě a na severu ještě stále byli další daimjóové,
kteří ohrožovali Nobunagovu moc,
protože se nechtěli podrobit jeho nadvládě.
A ti, kdo se mu nechtěli poddat,
ochutnali jeho hněv, ochutnali jeho meč,
protože nesnesl žádný odpor.
Jen takový muž
mohl začít se znovusjednocováním Japonska.
Tento scénář nevyhnutelně rozzuřil Nobunagovy soupeře.
Věděli, že Nobunaga chce moc pro sebe.
Takže skutečná bitva o Japonsko měla právě začít.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková