EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Efter mere end 100 års borgerkrig har Toyotomi Hideyoshi forenet Japan.
Hans rivaler har enten svoret ham troskab eller er blevet nedkæmpet.
På trods af den spæde fred,
pønser Hideyoshi på en dumdristig og aparte plan
om at blive Asiens mest magtfulde mand.
Der havde være krig i Japan så længe,
at man i flere generationer kun havde kendt til krig.
Japans floder var røde af blod.
Marker var dækket af søer af blod.
Og det var Hideyoshi, som bragte dette mareridt til ophør.
Han havde forenet landet og afsluttet borgerkrigen,
han havde skabt en tilsyneladende stabil, politisk balance,
men landet er fuldt af samuraier og daimyo, som kun kender til krig.
Spørgsmålet var: "Hvad stiller jeg op med det enorme militærapparat,
som ikke har noget at lave?"
Bekymringen forplanter sig til et stadigt voksende ego.
Han havde bevæget sig op fra ingenting
og havde nået magtens tinde i Japan.
Jeg tror, han føler sig ufejlbarlig.
Så han udtænker en plan om at erobre Kina.
For japanerne var Kina
en slags civilisationens målestok.
Landet repræsenterede verdens centrum,
og man havde altid set ned på japanerne.
Kunne man erobre Kina, blev man verdens største krigsherre.
Gør folkene klar.
Og på mange måder viser hans invasion af Kina,
hvor høje tanker han havde om sig selv.
Det minder om Napoleon Bonaparte eller Alexander den Store,
som opbyggede imperier for at skrive sig ind i historien.
Han kan blive manden, som ikke blot forenede Japan,
men som førte sit kampbanner over havet.
Temmelig mange var imod Hideyoshis planer om at invadere Kina.
En af dem var hans kone Nene.
FRU NENE
Hun var højt begavet,
meget forstandig,
ganske viljestærk,
og hun var det vigtigste menneske i Hideyoshis liv.
Han inddrog Nene i alle sine beslutninger.
Hun argumenterer imod hans plan om en invasion.
"Det er for svært. Hvis det mislykkes, er det sandsynligt,
at det, vi har skabt, styrter i grus."
Nene forudså den katastrofe, invasionen kunne medføre.
Hun var foruroliget og gjorde sit yderste for at standse Hideyoshi.
Lige meget hvad Nene sagde, nægtede Hideyoshi at opgive sine planer.
Ingen kunne standse Hideyoshi.
Hideyoshi er klar over, at for at komme til Kina
må han marchere gennem Korea.
Det er et logistisk mareridt for Japan
at få mændene derover, skaffe dem mad, våben og forsyninger
og etablere en lejr før marchen op gennem Den Koreanske Halvø
for til sidst at besejre Kina.
Så han anmoder koreanerne om frit lejde gennem deres land.
Japanernes hovedforhandler hedder Konishi Yukinaga.
Han har bemyndigelse til at fremføre Hideyoshis krav.
I århundreder havde Korea og Japan været uvenner.
Japan havde invaderet Korea nogle hundrede år før. Det er ikke glemt.
De vover at trodse mig!
Koreanerne vil ikke lade Hideyoshi vade gennem deres land til Kina.
Det skyldtes til dels Koreas tætte forbindelse til Kina,
og landet var en stødpudestat mellem Japan og Kina.
Det er uacceptabelt.
Forsvind!
Hideyoshi så sig nødsaget til først at undertvinge koreanerne
og straffe dem for deres formastelige svar til ham.
Derefter kunne han så indtage Kina.
Så er det nok! Forsvind!
ØEN TSUSHIMA (DET VESTLIGE JAPAN) 1592
Invasionen af Korea
var den teknisk mest komplekse militæroperation
indtil da.
Hideyoshi må benytte sig af de vestlige daimyo,
for de er tættest på Korea,
så de kan samle deres styrker og komme hurtigere derover.
Vestens daimyo er krigere. De trives i kamp,
og tanken om at erobre en hadet, traditionel fjende,
få indflydelse på fastlandet
og få fingre i udlandshandel
er lige så uimodståelig for disse daimyo som for Hideyoshi.
Så I 1592 giver han ordren til en af verdens største invasioner
indtil da, med omkring 20.000 mand.
Den er så storstilet, at man ikke ser dens lige
før invasionen på D-dag.
Men Hideyoshi har fuldstændig undervurderet, hvor svær kampagnen bliver.
13. april 1592.
Toyotomi Hideyoshis første invasionsstyrke
stævner ud fra øen Tsushima og krydser Koreastrædet.
De går i land i havnen Busan
og løber de koreanske styrker over ende.
Så marcherer japanerne ind i landet
og erobrer hurtigt nøglebyerne Seoul og Pyongyang,
før de bevæger sig mod grænsen til Kina.
Man bør huske på, at japanerne havde været i krig uafbrudt i 150 år.
Krig var deres metier.
Hideyoshis styrker udøver stor brutalitet på halvøen.
Når de indtager garnisoner, massakrerer de dem, som har overgivet sig.
De angriber civile,
de skelner ikke mellem civile og soldater.
Felttoget i Korea havde indtil nu været uhørt grusomt.
Japanerne begik frygtelige ugerninger, de voldtog,
nedslagtede, plyndrede, og de tog slaver.
Den modbydelige voldsbølge
førte til oprør i næsten alle provinser,
hvor tro koreanere forsøgte at trænge de grusomme, invaderende fjender tilbage.
Almindelige koreanere, bønder, munke, helt almindelige mennesker,
gik sammen i såkaldte Retsindige Hære.
Det er faktisk små guerillastyrker.
Den mest kendte, koreanske guerillaleder var en general ved navn Gwak Jae-u.
Kort efter japanernes landgang i Busan, samlede Gwak sin første hær.
Han var meget rig og solgte mange af sine ejendele
for at kunne købe våben til sine Retsindige Krigere.
Han er blevet en legende i Korea.
Efter sigende var hans røde jakke farvet med jomfruers menstruationsblod,
så den ydede magisk beskyttelse mod fjender.
Gwaks hovedsigte var at angribe og bryde de japanske forsyningslinjer.
Forsyningslinjerne var japanernes svage punkt,
for forstærkninger kom fra Japan,
og forsyninger skulle transporteres op gennem Korea
hvor de blev udsat for guerillaangreb.
Et af de første store guerillaangreb
blev udført mod en japansk stilling nær floden Nam.
Spioner havde set, at japanerne havde sat træstager i floden,
så deres mænd vidste, hvor de kunne gå sikkert over.
FLODEN NAM (KOREA) 1592
Det var en fantastisk mulighed for et overraskelsesangreb.
Da japanerne krydsede floden,
tyngede deres rustning dem ned.
Normalt ville koreanerne være dårligt stillet.
Japanerne er erfarne, og de fleste bærer en form for rustning,
våbnene er bedre,
men det betyder ingenting, når man kæmper i vand.
Og i det øjeblik klapper De Retsindige Hæres fælde.
Koreanerne affyrede byger af kugler og pile mod japanerne.
Japanerne kunne intet stille op.
Det blev en massakre.
Og de døde japanere blev ført ned ad floden.
Slaget ved floden Nam
var koreanernes første sejr til lands i krigen.
Det er en triumf for De Retsindige Hære.
Og nok så vigtigt viser den, at japanerne kan tabe til lands.
Og det gav dem en stærk tro på,
at de kunne besejre de indtrængende japanere
og trænge dem tilbage.
Inspireret af De Retsindige Hære
rejste almindelige mennesker sig mod de japanske besættelsesstyrker.
Det var total-guerillakrig.
Natangreb, ildspåsættelse af lejrene,
alle de militære påfund, de kunne komme i tanke om.
De angriber og retirerer.
De vil gøre den japanske fremrykning til et helvede,
gøre det så svært som muligt
for japanerne at erobre mere land og beholde det, de allerede har.
Snart var de japanske forsyningslinjer, flodbåde, under konstant angreb.
Kommunikation og transport af forsyninger blev hindret,
og De Retsindige Hæres utrættelige angreb
nedbrød moralen hos Hideyoshis invasionsstyrker
og besværliggjorde deres fremrykning.
Krigen i Korea har tappet vestens daimyo for ressourcer.
De er nede på 50.000.
De har mistet to tredjedele af deres styrker.
KINA KOREA
Da krigen eskalerer
sender Mingdynastiet 50.000 soldater til Korea for at forpurre Japans fremrykning.
På trods af flere episke slag
skaber det blot et dødvande, mens alle sider kæmper om land.
I Japan udsteder Hideyoshi ordrer om at rykke ind i Kina,
men hans hærførere i Korea kan ikke avancere.
Men de tør ikke trodse deres herre.
I rapporterne til Japan
forsøgte Hideyoshis generaler at anlægge en positiv vinkel
på begivenhederne i Korea.
Hideyoshi var en sand diktator,
så hvis man gjorde ham vred…
HISTORIKER
…kunne det koste en livet.
Derfor sendte hans vasaller ikke dårlige nyheder, kun gode.
Så Hideyoshi fik ikke det sande billede af situationen i Korea.
Enhver rapport med dårligt nyt eller et ønske om tilbagetrækning
afviser Hideyoshi,
så han er ikke helt med på, hvad der foregår.
Han forstår ikke katastrofens omfang.
Faktisk tyder noget på, at Hideyoshi troede, han var ved at sejre i Korea.
Da der er mest brug for hans fokus på felttoget i Korea,
bliver Hideyoshi mere og mere distraheret
og besat af et andet problem.
Det faktum, at Hideyoshi ikke har en arving, bekymrer ham meget.
Hans kone fik ingen børn, og han drømte om at skabe et nyt dynasti i Japan,
så familien Toyotomi kunne fortsætte i generationer.
Hideyoshi havde været god til at opfinde sin fortid,
men ikke nok så meget opfindsomhed, kunne løse problemet,
at han ikke havde arvtagere.
Og uden arvtagere ville alt, han havde skabt, falde fra hinanden.
Og det var han sig fuldt bevidst.
På dette tidspunkt var Nene for gammel til at få børn.
Men Hideyoshi havde hundredvis af konkubiner i Osaka.
En af dem kunne føde hans børn.
Og så kunne barnet, en søn, blive Hideyoshis efterfølger.
Konkubiner var oftest fra højtstående familier.
De var alle døtre af daimyo og af ædel byrd.
Den største forskel på en konkubine og en kone var nok,
at man til en vis grad kunne vælge sine konkubiner.
Sin kone fik man nok via et arrangeret ægteskab.
Chacha var Hideyoshis yndlingskonkubine.
Hun var rent faktisk Oda Nobunagas niece.
Hun var berømt for sin skønhed.
Hun var også lidt af en primadonna. Hun var en meget stolt kvinde.
Hun var meget arrogant, så hun var meget ulig Nene,
som var jordnær med en god portion fornuft.
Efter at have været barnløs i flere år
føder Chacha en søn, Tsurumatsu,
og Hideyoshi er henrykt.
Han vil styre Asien og behøver en søn for at videreføre Toyotomi-slægten.
Hideyoshis søn, Tsurumatsu, døde.
Han blev knust af sorg.
Og endnu engang er familiens fremtid usikker.
Det påvirker tydeligvis Hideyoshi psyke…
…for en af hans yndlingsdøtre er også død for nylig,
og også hans mor.
Og det bidrog til
at fremkalde en form for krisestemning hos Hideyoshi.
En fornemmelse af, at hans vigtigste bestræbelser slog fejl,
når de var allervigtigst.
Og det er muligt, at det også
bidrog til det, folk opfattede som hans svækkede dømmekraft.
For hver dag, der gik,
blev Hideyoshis opførsel mere uberegnelig og foruroligende.
Alle kunne se forandringerne,
og han kunne ikke kæmpe imod.
Det forlyder, at Hideyoshi også fik syfilis fra en af sine konkubiner.
og at der gjorde hans opførsel endnu mere irrationel.
Hideyoshi blev bogstaveligt talt gal.
Han føler sig mere og mere isoleret
og frygter, at han bliver en fiasko,
at hans familie vil uddø, når han dør.
Efter sin lille søns død stod Hideyoshi uden arvtager.
Mens krigen i Korea fortsatte…
…traf Hideyoshi en drastisk beslutning.
Han udpegede sin nevø, Hidetsugu, til sin efterfølger.
Hidetsugu var en meget væmmelig type.
Han var besat af kødets lyster.
Han var brutal og voldelig.
Af og til skød han bønder for sjov.
Han blev set som en uværdig efterfølger,
men Hideyoshi havde intet valg.
Hidetsugu var den eneste legitime arving i hans familie.
Men der ventede Hideyoshi en overraskelse.
Blot seks måneder senere
fik Hideyoshis yndlingskonkubine, Chacha,
en søn, en dreng ved navn Hideyori.
Hideyoshi stod nu med en arvefølgestrid
mellem den ustabile Hidetsugu, som han havde udpeget,
og den spæde søn, han virkelig ønskede som arvtager.
Det var en meget farlig situation,
så Hideyoshi besluttede at skaffe Hidetsugu af vejen
ved at sende ham i eksil på Koyasan.
Det kunne have løst problemet,
men der gik rygter om, at Hidetsugu planlagde at vende hjem
og overvejede et militærkup mod Hideyoshi.
Det måtte ikke ske.
For at sikre sin anden søns rettigheder…
…måtte Hidetsugu dø.
Så samler Hideyoshi 31 hovedsagelig kvinder og børn,
Hidetsugus nærmeste familie,
paraderer dem igennem Kyoto,
og får dem henrettet.
Det er så langt ude,
at ingen kan se det som andet end et tegn på,
at Hideyoshi er ved at blive skør.
En af de implicerede i Hidetsugus påståede komplot
om at iværksætte et kup og tage magten, var selve Den Enøjede Drage.
Date Masamune og Hidetsugu stod på god fod.
De tog endda jævnligt på jagt sammen,
og derfor betragtes Masamune som en ven af Hidetsugu.
Hideyoshi bliver rasende.
Masamune er meget ambitiøs.
Og det er tænkeligt, at han ville falde Hideyoshi i ryggen.
Derfor skal Masamune overfor Hideyoshi
forklare sit forhold til Hidetsugu.
Han bliver kun reddet, fordi en mere besindig mand griber ind,
en af de få, Hideyoshi stadig lytter til.
Tokugawa Ieyasu tager ordet
og siger, at der ikke er grund til at betvivle Masamune, som er loyal,
og at en straf derfor ikke er påkrævet.
"Vi bør stole på ham og hans ord."
Som et resultat føler Masamune, han står i stor gæld til Tokugawa Ieyasu.
En gæld, Ieyasu senere vil have indfriet.
Selv om Hideyoshi er paranoid,
går han med til at skåne Masamune på én betingelse.
Masamune og hans styrker skal slutte sig til invasionen af Korea,
om det så koster dem livet.
På trods af store betænkeligheder tør Date Masamune, som de andre daimyo,
ikke trodse Hideyoshis ordre om at slutte sig til kampen i Korea.
Det ville betyde den sikre død og skam.
Selv om der er sendt forstærkninger,
udkæmper de japanske styrker en krig, som ikke kan vindes.
De mangler mad og forsyninger og er ramt af sygdom.
Uvidende om tingenes egentlige tilstand
giver Hideyoshi stadig ordrer om at hans styrker skal rykke frem.
Krigen i Korea var frygtelig.
Den havde kostet titusinder japanske liv
og flere hundrede tusind koreanske liv.
Mens katastrofen i Korea udvikler sig,
og de modtager stadigt mere bizarre ordrer fra Japan,
står det klart, at Hideyoshi bliver mere og mere ustabil
og ikke kan træffe klare, strategiske beslutninger,
at han tror han vinder, når han ikke gør.
Og det lammer hans generaler, som ikke har klare ordrer.
Mange af dem spekulerer på,
om han er ved sine fulde fem, og om de vil vende hjem i live.
Så situationen på landjorden er desperat,
og det anerkender hærførerne, ligesom de anerkender behovet for
at indlede forhandlinger for at prøve at finde en løsning.
I lang tid under forhandlingerne
vidste Hideyoshi ikke, at de betingelser, kineserne fremsatte,
ikke var dem, han ønskede at høre.
På grund af sin svækkede mentale tilstand
og generalernes falske rapporter til ham
troede Hideyoshi, at hans havde sejret i Korea,
og han ville nu have anerkendelse for sin sejr fra højeste sted.
Altså fra Kinas Mingkejser.
Som minimum ønsker Hideyoshi en deling af Korea.
Han foreslår, at Korea opdeles i to indflydelsessfærer,
en sydlig sfære, domineret af Japan,
og en nordlig, domineret af kineserne.
Mindre vil han ikke gå med til.
Ydermere ønsker Hideyoshi, at Kinas kejser
sender en af sine døtre til Japan som konkubine.
Konishi Yukinaga vidste, at sagen var tabt på forhånd.
Mingkejseren ville aldrig give Hideyoshi
den anerkendelse, han mente tilkom ham.
Hideyoshis ønsker er rent ud sagt en fornærmelse mod kineserne.
De nægter kategorisk at forhandle på de betingelser.
Han havde jo ikke sejret i Korea men lidt et forsmædeligt nederlag.
De giver Augustin Konishi et andet tilbud, som han ender med at accepterer.
TOYOTOMI HIDEYOSHIS RESIDENS 1596
Da de kinesiske udsendinge ankom til Kyoto
i selskab med Konishi og de andre forhandlere fra Korea,
forærede de Hideyoshi kinesiske kåber,
og det glædede Hideyoshi, for han troede, det betød, at de
viste ham underdanighed.
Men hurtigt opstår der total forvirring.
Først nægter ambassadørerne,
da de er den kinesiske kejsers ambassadører, at bukke for Hideyoshi.
De forventer, at han bukker for dem.
Han vil ikke bukke for nogen,
så situationen går i hårdknude.
Endelig overdrager de brevet fra Kinas kejser med betingelserne:
"Hideyoshi, du er Japans konge. Jeg anerkender din position.
Som min vasal…"
Hvad skal det betyde?
-Hvad skal det betyde, dit fjols? -Rolig, min kære!
Det går op for ham, at kronerne og kåberne ikke er gaver.
De er symboler på hans underdanighed,
hvormed Kinas kejser siger:
"Du er min nu."
Skal jeg gå med den?
Forsvind!
Ud herfra!
Forsvind!
Hideyoshi er så ydmyget og vred, at han beordrer en ny invasion af Korea.
Forsvind!
Denne gang med et mere enkelt formål.
Det var en simpel hævnakt.
Hideyoshi tvinger yderligere 100.000 samuraier
til at invadere Korea og sprede død og ødelæggelse.
Men i løbet af få måneder
bremser koreanske og kinesiske soldater igen fremrykningen
og tvinger japanerne tilbage til deres kystgarnisoner.
På dette tidspunkt er mange daimyo oprørte.
De har mistet soldater og formue
uden at få noget udbytte.
I sengoku-perioden var det vigtigt, at en hersker
belønnede sine støtter med jord og formue,
men krigens udfald betød, at der ikke var nye områder i Korea
eller andet at give disse daimyo.
Så der var udbredt utilfredshed
hos de daimyo, som var taget til Korea.
Og det i en grad, at der ved hoffet blev konspireret
blandt magtfulde personer om, hvad man skulle gøre,
hvilke skridt man skulle tage, og hvordan han skulle ryddes af vejen.
Folk begyndte at tale åbent om oprør.
Hideyoshis situation bliver stadigt sværere.
Fysisk får han det dårligere og dårligere,
han får sværere ved at forlade sin borg i Fushimi.
Før han dør… Han ved, han er døende.
Hideyori.
Han må sikre, at Hideyori ikke bliver afsat eller dræbt,
som det skete under borgerkrigen.
Pas godt på ham.
Han træffer en vigtig strategisk beslutning.
Han beslutter at nedsætte et ældsteråd,
som skal sværge at beskytte og tage sig af Hideyori
indtil han bliver voksen og kan indtage sin plads
som Japans leder.
Han udpeger de fem mest magtfulde ledere i Japan.
Nogle af dem har han kendt længe, det er folk, han stoler på.
Andre vælges fortrinsvis på grund af deres magt,
ikke fordi Hideyoshi stoler på eller synes om dem.
Men det var en chance, jeg mener, han måtte tage.
Af de fem regenter, eller rådsmedlemmer,
er de to vigtigste Tokugawa Ieyasu
og Maeda Toshiie.
Maeda Toshiie bliver placeret i Osaka-borgen,
og får ansvaret for at opdrage unge Hideyori,
tilrettelægge hans uddannelse
og ruste ham til den krævende rolle som landets leder.
Tokugawa Ieyasu er på dette tidspunkt Japans mest magtfulde daimyo,
bortset fra Hideyoshi,
så han får næsten uindskrænket magt.
Han bliver faktisk leder af regeringen.
Man skulle tro, at et råd blev sammensat
at personer, som kunne samarbejde og regere effektive.
Men det var tilsyneladende ikke Hideyoshis hensigt
i dette tilfælde.
Det lader til, at han helt bevidst valgte daimyo,
som havde modstridende interesser.
Det var måske en måde at sikre sig,
at rådsmedlemmerne ville holde godt øje med hinanden
og sikre sig, at ingen handlede overilet.
Han prøvede at sikre sig, at intet rådsmedlem blev
mere magtfuldt end de fire andre.
15. SEPTEMBER 1598
I september 1598,
efter et helt liv med krig,
dør en af Japans store forenere, Toyotomi Hideyoshi.
Der findes kun få personer, om hvem man virkelig kan sige:
"Dette menneske ændrede historiens gang."
Hideyoshi er afgjort en af dem, man kan sige det om.
Hans bedrifter var kolossale,
nok de største, nogen japansk leder har præsteret.
Han var den sjældne leder,
som kunne forestille sig noget, der var fuldstændig uhørt.
Han skaffede fred i en udstrækning, som Nobunaga end ikke drømte om.
Han havde forenet landet og afsluttet borgerkrigen.
Han havde skabt en tilsyneladende
stabil politisk balance mellem de store daimyo.
Men hvad mere er,
så er hans opstigning en stor triumf over hans ydmyge herkomst.
Fra bonde og samuraiernes laveste klasse
til Japans ubestridte leder.
Da Hideyoshi dør,
meddeler De Fem Ældstes Råd ikke straks,
at den store herre og regent er død.
I stedet beordrer de våbenhvile i Hideyoshis navn
og hjemkalder Japans styrker fra Korea.
Jeg tror, at da Hideyoshi døde,
drog mange daimyo et lettelsens suk.
Kampagnen i Korea var en katastrofe.
Men når det er sagt,
opstod der stor bekymring efter hans død,
fordi han ikke efterlod sig en myndig arving, som kunne tage over.
Som Hideyoshis ønskede, udråber rådet Hideyori som Japans hersker,
selv om den lille dreng ikke har nogen reel magt.
I praksis er magten nu på sindrig vis fordelt
mellem de fem ældste.
Det er en yderst farlig situation.
Vi har en ordning, hvor magten deles af fem rådsmedlemmer.
Hvis magtbalancen forrykkes,
kan den falde fra hinanden og skabe et dødsensfarligt tomrum i midten.
Uden tvivl gjorde de fleste daimyo ved Hideyoshis død sig klar til krig.
Efter årtier på sidelinjen er Tokugawa Ieyasu nu klar til at slå til.
Scenen er nu sat for en ødelæggende magtkamp.
Tekster af: Henriette Saffron