PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Po více než sto letech občanské války Tojotomi Hidejoši sjednotil Japonsko.
Jeho soupeři mu buď přísahali věrnost, nebo byli zničeni.
Přes tento rodící se mír
Hidejoši sní o odvážném a výstředním plánu
stát se nejmocnějším mužem v Asii.
JAPONSKO 1587
Japonsko bylo ve válce tak dlouho,
že v tuto chvíli už máme několik generací, které znají pouze válčení.
V japonských řekách tekla krvavá voda.
Na polích byla jezera krve.
A Hidejoši byl tím, kdo tuto noční můru ukončil.
Sjednotil zemi,
ukončil občanskou válku,
vytvořil co se zdálo být stabilní politickou rovnováhou,
ale máte společnost plnou samurajů
a daimjóů, kteří neznají nic než válku.
Otázkou bylo, co udělat s tou obrovskou vojenskou mašinerií,
která teď nemá co dělat.
A tak se tahle starost promítá do jeho čím dál nabubřelejšího ega.
Opakuji, toto byl muž, který vzešel z ničeho
a dostal se na vrchol japonské moci…
Měl asi pocit, že nemůže chybovat.
A tak vymyslí plán na dobytí Číny.
Čína byla pro Japonce
prubířským kamenem civilizace.
Představovala střed světa
a na Japonce vždy hleděla svrchu,
takže dobyvatel Číny by byl největším válečníkem historie.
Připravte muže.
A myslím, že v mnoha ohledech jeho invaze do Číny
je absolutní čin sebeúcty,
podobně jako přemýšlíme o Napoleonu Bonapartem
nebo Alexandru Velikém,
že své říše vybudovali z touhy zapsat své jméno do historie.
Tohle je jeho šance být nejen mužem, který sjednotil Japonsko,
ale tím, kdo svůj válečný prapor pozvedl až za mořem.
Mnoho lidí bylo proti Hidejošiho plánu napadnout Čínu.
Jednou z nich byla jeho žena Nene.
PANÍ NENE
Byla velmi inteligentní,
velmi bystrá.
Měla své názory
a byla nejdůležitější osobou v Hidejošiho životě.
Zapojoval Nene do všech svých rozhodování.
Je proti nápadu s invazí.
„Je to příliš těžké. Je pravděpodobné, že pokud to nevyjde,
vše, co jsme vybudovali, se zhroutí.“
Nene předvídala katastrofu, která kvůli invazi může přijít.
Byla znepokojená a ze všech sil se snažila Hidejošiho zastavit.
Bez ohledu na Nenein názor byl Hidejoši rozhodnut plán uskutečnit.
Nikdo nedokázal Hidejošiho zastavit.
Hidejoši si uvědomuje, že aby se dostal do Číny,
musí projít Koreou.
Pro Japonsko je to obrovská logistická noční můra
ty muže tam dostat, krmit je, zbrojit je, udržovat je,
založit tam štáb a z něj začít pochod korejským poloostrovem,
aby nakonec porazili Čínu.
Takže píše Korejcům
a žádá o průchod jejich zemí.
Hlavním vyjednavačem na japonské straně je Koniši Jukinaga.
Hidejoši ho pověřuje, aby předložil jeho požadavky.
Po staletí měly Korea a Japonsko špatné vztahy.
Japonci před stovkami let
Koreu napadli. Nic z toho není zapomenuto.
JAPONSKO
Jak se opovažují odmítnout!
Korejci nedovolí Hidejošimu
projít jejich územím při cestě do Číny.
Částečně to bylo kvůli úzkým vazbám, které měla Korea s Čínou,
a Korea byla nárazníkovým státem mezi Japonskem a Čínou.
To je nepřijatelné.
Vypadni!
Pro Hidejošiho
to tedy znamenalo, že si musí nejprve podrobit Korejce
a potrestat je za jejich arogantní odpověď.
A pak přejít k vyššímu cíli, Číně.
Dost! Vypadni!
OSTROV CUŠIMA (ZÁPADNÍ JAPONSKO)
Invaze do Koreje
byla do té doby technicky nejsložitější vojenskou operací
v dějinách.
Hidejoši se bude spoléhat na daimjóy na západě,
protože jsou Koreji nejblíže,
takže mohou shromáždit vojska a přesunout se tam rychleji.
Daimjóové ze západu jsou válečníci.
Jsou to bojovníci,
a myšlenka dobýt nenáviděného tradičního nepřítele,
rozšířit svůj vliv na kontinent,
dostat do rukou zahraniční obchod,
to je pro daimjóy stejně neodolatelné jako pro Hidejošiho.
Takže v roce 1592 nařídí jednu z největších invazí,
jakou svět do té doby viděl…
asi 200 000 mužů.
Invazi takového měřítka svět nezažije
až do vylodění v Normandii.
Ale Hidejoši naprosto podcenil,
jak obtížné toto tažení bude.
13. dubna 1592,
vyplouvá Hidejošiho první invazní oddíl
z ostrova Cušima přes Korejský průliv.
KOREA
Zakotví v přístavu Busan na jihu Koreje
a korejskou obranu přemohou díky velké přesile.
Japonci pak pochodují do vnitrozemí
a rychle dobývají klíčová města Soul a Pchjongjang,
než se přesunou k hranici s Čínou.
Je dobré si uvědomit, že Japonci žili 150 let v nepřetržitých válkách.
Válka byla jejich život.
Hidejošiho muži rozpoutali na poloostrově obrovskou vlnu násilí.
Když obsazují pevnosti,
často zmasakrují vzdávající se obránce,
útočí na civilisty,
v podstatě neberou ohled na rozdíl mezi civilistou a vojákem.
Korejské tažení zatím probíhalo s téměř bezprecedentní krutostí.
Japonci prováděli hrozná zvěrstva,
znásilňovali, vraždili, drancovali a brali otroky.
Proti této odporné vlně násilí
se zvedla povstání v téměř každé provincii,
když se věrní Korejci pokusili zahnat kruté dobyvatele zpět.
Obyčejní Korejci, farmáři, mniši, obyčejní lidé,
se spojovali do takzvaných Spravedlivých vojsk.
Vlastně šlo o malé guerillové jednotky.
Nejslavnější korejský partyzánský vůdce byl generál Kwak Čäu.
Brzy poté, co Japonci přistáli v Busanu, Kwak založil svou první jednotku.
Byl velmi bohatý muž a je známo, že prodal velkou část majetku,
aby mohl koupit zbraně pro své Spravedlivé bojovníky.
Stal se v Koreji skutečně legendární postavou.
Údajně byl jeho rudý kabát barvený menstruační krví panen,
takže poskytoval magickou ochranu před nepřáteli.
Kwakovým hlavním cílem bylo přetnout japonské zásobovací linie.
Ty byly hlavní slabinou Japonců,
protože musely být zabezpečovány z Japonska
a všechny zásoby pak musely být převezeny přes celou Koreu,
při čemž byly zranitelné vůči partyzánským útokům.
Jeden z prvních velkých útoků
byl veden proti japonskému stanovišti poblíž řeky Nam.
Zvědové si všimli, že Japonci do řeky umístili dřevěné kůly,
aby jejich muži věděli, kde se dá bezpečně přejít.
ŘEKA NAM (KOREA) 1592
Byla to skvělá příležitost k překvapivému útoku.
Když Japonci začali brodit řeku,
jejich těžké brnění je táhlo dolů.
Normálně by Korejci byli ve značné nevýhodě.
Japonští vojáci jsou zkušení, většina z nich má nějakou výzbroj,
lepší zbraně,
ale na ničem z toho nezáleží, pokud bojujete ve vodě.
A to je okamžik, kdy Spravedlivá armáda spustí past.
Korejci zasypali Japonce salvami kulek a šípů.
Japonci byli naprosto bezmocní.
Vyústilo to v naprostý masakr,
kdy mrtví Japonci odplouvali po proudu.
Bitva na řece Nam
byla prvním korejským vítězstvím na souši v této válce.
Je to naprosté vítězství pro Korejce.
A dokazuje, že Japonci mohou prohrát i na pevnině.
Dalo jim to obrovskou jistotu,
že japonským nájezdníkům mohou odolávat a zahnat je zpět.
Inspirovaní Spravedlivými vojsky,
obyčejní lidé na svých farmách povstali proti okupujícím Japoncům.
Tohle byl úplný partyzánský konflikt.
Noční útoky, žhářské útoky na tábory,
všechno, co jim připadlo na mysl, co se týče vojenské vynalézavosti.
Dorážejí a pak ustoupí.
Snaží se dělat Japoncům z postupu peklo.
Co nejvíce Japoncům ztížit
zabírání nových území a současné udržování už získaných.
Zanedlouho byly japonské zásobovací linie, říční čluny, pod neustálým útokem.
Komunikace mezi oddíly i přesun zásob se zdržovaly
a neochvějnost a rozsah těchto útoků Spravedlivých vojsk,
začínaly kazit morálku Hidejošiho nájezdníků
a vážně brzdit jejich postup.
Víte, západním daimjóům válka v Koreji pustila žilou.
Zbývá jim jen 50 000 vojáků. Ztratili dvě třetiny svých bojových sil.
ČÍNA KOREA
Jak válka postupuje,
čínská dynastie Ming posílá do Koreje 50 000 vojáků,
aby zmařila japonský postup.
Navzdory mnoha epickým bitvám
dochází jen k patové situaci, kdy všechny strany bojují o území.
V Japonsku
Hidejoši vydává chaotické rozkazy ke vpádu do Číny.
Jeho velitelé v Koreji nemohou postupovat…
a přesto se neodváží svému pánu odporovat.
Ve zprávách do Japonska
se Hidejošiho generálové vždy snaží dát pozitivní nádech tomu,
co se skutečně děje v Koreji.
Hidejoši byl naprostý diktátor,
takže naštvat ho…
JUIČI HORIKOŠI HISTORIK
… mohlo ohrozit váš život.
Proto mu jeho vazalové neoznamovali špatné zprávy,
ale jen ty dobré,
takže Hidejoši neměl o skutečné situaci v Koreji
nejmenší tušení.
Jakékoli špatné zprávy nebo zmínky o touze se stáhnout
Hidejoši prostě odmítá,
což znamená, že nemá představu o tom, co se děje.
Opravdu nechápe rozsah této katastrofy.
Ve skutečnosti existují doklady
naznačující, že Hidejoši věřil, že v Koreji vyhrává.
Právě když je jeho pozornost potřeba pro korejské tažení,
Hidejošiho stále více rozptyluje
a ovládá jiný problém.
Skutečnost, že nemá dědice, na Hidejošiho velmi doléhá.
Jeho žena byla bezdětná a jeho velkým snem
bylo vytvořit v Japonsku novou dynastii,
v níž by rodina Tojotomi pokračovala v dalších generacích.
Hidejošimu se podařilo vymyslet si minulost,
ale žádná vynalézavost mu nemohla pomoci s faktem,
že nemá nástupce.
A bez nástupců by se jeho odkaz v určitém smyslu vynuloval
a on si toho byl dobře vědom.
V tuto chvíli byla Nene na děti už příliš stará.
Zároveň měl Hidejoši v Ósace stovky konkubín.
Jedna z nich mu mohla dát děti.
A pak by se ten člověk, jeho syn, mohl stát jeho nástupcem.
Konkubíny často pocházely z vysoce postavených rodin.
Všechny byly dcery daimjóů, byly to aristokratky.
Myslím, že klíčový rozdíl mezi konkubínou a manželkou byl ten,
že konkubínu jste si mohli do jisté míry vybrat.
Manželku ne, ta byla pravděpodobně domluvená.
Paní Čača byla Hidejošiho oblíbenou konkubínou.
Byla to vlastně neteř Ody Nobunagy.
Byla to vyhlášená krasavice.
Taky byla trochu primadona. Byla velmi hrdá žena.
Byla velmi panovačná, takže byla protikladem k Nene,,
která byla praktická, rozumná žena.
Po tolika bezdětných letech,
Čača porodí syna, Curumacua, a Hidejoši je štěstím bez sebe.
Chce ovládnout Asii
a potřebuje syna, aby pokračoval v rodové linii.
Hidejošiho syn Curumacu zemřel.
Naprosto ho to zdrtilo.
Najednou je budoucnost jeho rodiny opět na vážkách.
To má zjevně vliv na jeho duševní stav,
protože v tu dobu zemřela i jedna z jeho oblíbených dcer
a také jeho matka.
To vše vyvolalo
v Hidejošim pocit krize,
pocit, že všechny jeho nejdůležitější snahy selhaly
v okamžiku největší nouze.
Je možné, že to také přispělo k tomu,
co lidé vnímali jako postupující ztrátu jeho mentálních schopností
S každým dnem…
se Hidejošiho činy stávaly nevyzpytatelnějšími a znepokojivějšími.
Ty změny viděl každý
a on sám se nedokázal dát dohromady.
Říkalo se, že Hidejoši dostal od jedné ze svých konkubín syfilis,
což jeho chování ještě zhoršilo.
Hidejoši se doslova zbláznil.
Cítí se stále víc izolovaný
a bojí se, že jeho život bude selháním,
že jeho rodina zmizí v okamžiku jeho smrti.
Poté, co zemřel jeho malý syn, Hidejoši neměl dědice.
Zatímco korejská válka stále pokračovala…
Hidejoši udělal dramatické rozhodnutí.
Jako svého nástupce jmenoval svého synovce Hidecugua.
TOJOTOMI HIDECUGU
Hidecugu byl dost amorální člověk.
Byl závislý na rozkoších těla.
Byl brutální a násilnický.
Někdy střílel rolníky pro zábavu.
Nebyl považován za vhodného následníka,
ale Hidejoši neměl na výběr.
Hidecugu byl jediný legitimní dědic v jeho vlastní rodině.
Ale Hidejošiho čekalo překvapení.
Jen asi o šest měsíců později
Hidejošiho nejoblíbenější konkubína, paní Čača,
porodila syna, chlapce jménem Hidejori.
Hidejoši má nyní před sebou velký spor o dědictví
mezi nestabilním Hidecuguem,
kterého jmenoval,
a svým novorozeným synem, jehož by jako nástupce skutečně chtěl.
Tohle byla velmi nebezpečná situace,
takže se Hidejoši rozhodl zbavit Hidecugua tak,
že ho pošle do exilu na Kojasan.
To by mohlo pomoci,
ale šířily se zvěsti, že se Hidecugu plánuje vrátit
a uvažuje o vojenském převratu proti Hidejošimu.
To se nesmělo stát.
Aby zajistil svému druhému synovi jeho práva…
musel Hidecugua nechat zabít.
Hidejoši pak shromáždí 31 převážně žen a dětí,
Hidecuguovu nejbližší rodinu,
nechá je provést přes Kjóto
a pak je nechá popravit.
To je tak extrémní,
že už musí každý vidět,
že Hidejoši začíná ztrácet rozum.
Jedním údajných Hidecuguových kompliců při plánování
převratu a převzetí moci, byl samotný Jednooký drak.
Date Masamune a Hidecugu byli přátelé.
Vcelku pravidelně spolu chodili na lov,
takže Masamune je považován za Hidecuguova přítele.
Hidejoši je rozzuřený.
Masamune je velmi ambiciózní muž.
Není těžké uvěřit,
že by byl ochoten Hidejošiho zradit.
Proto je Masamune předveden před Hidejošiho
a musí se zodpovídat ze svých styků s Hidecuguem.
Zachrání ho jedině přímluva chladnější hlavy,
jednoho z mála lidí, kterým Hidejoši ještě naslouchá.
Tokugawa Iejasu prohlásí,
že nevidí důvod k pochybnostem, že Masamuneova věrnost je bezchybná
a proto je trest zbytečný.
„Měli bychom tomuto muži věřit.“
Díky tomu se Masamune bude cítit Iejasuovi hluboce zavázán.
A toho Iejasu později využije.
Přestože je Hidejoši stále paranoidnější, Masamuneho ušetří s jednou podmínkou.
Masamune musí shromáždit vojsko a přidat se k invazi do Koreje,
i kdyby tam měli všichni zemřít.
Navzdory velkým obavám
se Masamune, tak jako ostatní daimjóové,
neodváží vzepřít Hidejošiho příkazu připojit se k bojům v Koreji.
To by mu přineslo jistou smrt a hanbu.
Ačkoliv byly poslány posily,
japonští vojáci uvízli ve válce, kterou nemohou vyhrát,
chybí jim jídlo a zásoby a jsou sužováni nemocemi.
Neznalý skutečné situace na bojišti
Hidejoši stále vydává rozkazy k postupu.
Válka v Koreji byla zničující.
Stála desítky tisíc japonských životů
a nespočetné stovky tisíc životů korejských.
Jak katastrofa v Koreji pokračuje,
a vojska dostávají stále bizarnější rozkazy z Japonska,
je zřejmé, že Hidejoši je čím dál labilnější,
že není schopen činit jasná, strategická rozhodnutí,
a že věří, že vyhrává, ač to tak není.
A to samozřejmě ochromuje jeho generály, kteří nemají jasný cíl.
Mnoho jeho vrchních velitelů pochybuje
o jeho duševní stabilitě a o tom, zda se vrátí domů živí.
Na bojišti je tedy zoufalá situace
a velitelé to vnímají, stejně jako vnímají potřebu
začít s vyjednáváním a najít nějaké řešení.
Dlouho po začátku vyjednávání
Hidejoši netušil, že podmínky, které si určují Číňané,
nejsou ty, které by chtěl slyšet.
Kvůli svému zhoršujícímu se stavu
a falešným zprávám od svých generálů
Hidejoši věřil, že ve svém tažení v Koreji zvítězil
a nyní očekával uznání svého triumfu z nejvyšších míst.
Jinými slovy, od čínského císaře Minga.
Hidejoši chce přinejmenším rozdělení Koreje.
Navrhuje rozdělení Koreji na dvě sféry vlivu,
jižní část, ovládanou Japonskem,
a severní, ovládanou Čínou.
Méně nechce přijmout.
Kromě toho chce Hidejoši, aby čínský císař
vyslal do Japonska jednu ze svých dcer jako konkubínu.
Koniši Jukinaga věděl, že byl vyslán na nesplnitelnou misi.
Císař Ming v žádném případě nedá Hidejošimu
uznání, které si podle něj zaslouží.
Hidejošiho požadavky jsou popravdě pro Číňany urážkou.
Za těchto podmínek odmítají vyjednávat.
Koneckonců v Koreji nezvítězil.
Byla to potupná porážka.
Místo toho nabídnou Augustinovi Konišimu jinou dohodu,
kterou on nakonec přijme.
DVŮR TOJOTOMIHO HIDEJOŠIHO 1596
Když čínští vyslanci přijeli do Kjóta
v doprovodu Konišiho a dalších vyjednavačů z Koreje,
věnovali Hidejošimu čínská roucha
a Hidejošiho to velmi potěšilo, protože myslel, že to znamená
jejich podřízenost vůči němu.
Ale velmi rychle dochází k naprostému zmatku.
Zaprvé, velvyslanci odmítají,
protože jsou vyslanci čínského císaře, se Hidejošimu uklonit.
Očekávají že se on ukloní jim.
On se nehodlá sklánět před nikým,
takže nastává patová situace.
Pak předloží dopis od čínského císaře, který oznamuje podmínky:
„Hidejoši, uznávám tě jako krále Japonska.
Jako svého vazala…“
Co to má znamenat?
- Co to má znamenat, idiote? - Uklidni se, drahý.
Uvědomí si, že ta koruna a roucha nejsou dary.
Jsou to znamení jeho podřízenosti,
kterými čínský císař vzkazuje: „Teď jsi můj.“
Jak mám tohle nosit?
Vypadni!
Vypadni odtud!
Vypadni!
Hidejoši je tak ponížený a naštvaný,
že nařídí druhou invazi do Koreje.
Vypadni!
Ale tentokrát jsou jeho cíle omezenější.
Byla to prostá msta.
Hidejoši přinutí dalších více než 100 000 samurajů,
aby napadli Koreu v trestné výpravě smrti a zkázy.
Během několika měsíců
korejští a čínští vojáci jejich postup opět zastavují
a vytlačují Japonce zpět do jejich pobřežních opevnění.
V tuto chvíli je mnoho daimjóů zlostí bez sebe.
Ztratili obrovské množství mužů a zlata
a výsledek je nulový.
V období Sengoku bylo pro vládce vždy důležité
odměňovat své stoupence územími a zlatem,
ale výsledek války nepřinesl žádná nová území v Koreji
nebo cokoli, co by mohl daimjóům dát.
Takže mezi daimjóy, kteří bojovali v Koreji,
vládla velká nespokojenost.
A to taková, že se na dvoře
mezi mocnými figurami začalo šeptat,
co je třeba udělat,
jaké kroky podniknout,
a jakým způsobem má zmizet.
Lidé začali otevřeně mluvit o povstání.
Hidejoši je ve stále těžší pozici.
Fyzicky, samozřejmě, je na tom stále hůře.
Je pro něj stále těžší opustit svůj hrad Fušimi.
ČERVENEC 1598
Před smrtí… pozná, že umírá.
Hidejori.
Musí se postarat o to, aby Hidejoriho neodstranili,
což bylo běžné za občanské války.
Prosím, postarejte se o něj.
Dělá neskutečně důležité strategické rozhodnutí.
Rozhoduje se jmenovat Radu starších,
která skládá přísahu,
že Hidejoriho ochrání a dohlédne na něj,
dokud nedospěje a nebude moci sám převzít svou roli
vůdce Japonska.
Vybral si pět nejmocnějších vůdců v celém Japonsku.
Někteří jsou lidé, se kterými má dlouhý vztah,
lidé, kterým věří.
Jiné si vybírá hlavně kvůli jejich moci,
ne nutně proto, že jim věří nebo je má rád.
Ale je to risk, který podle mě musel podstoupit.
Z těch pěti regentů či pěti radních
jsou nejdůležitější Tokugawa Iejasu
a Maeda Tošije.
Maeda Tošije bude umístěn na hradě Ósaka
a bude zodpovědný za výchovu mladého Hidejoriho,
za jeho vzdělání
a za jeho přípravu na úskalí při vládnutí.
Tokugawa Iejasu je nyní
nejmocnější daimjó v Japonsku s výjimkou Hidejošiho,
takže dostává v jistém smyslu největší moc.
V podstatě má na starosti celou vládu.
Dalo by se očekávat, že rada bude složena
z jedinců schopných spolupracovat a efektivně řídit vládu.
Ale zdá se, že v tomto konkrétním případě to asi nebylo
Hidejošiho záměrem.
Zdá se, že si vědomě vybral daimjóy,
kteří si navzájem konkurovali.
Čímž chtěl možná zajistit,
že členové rady budou
na sebe navzájem dohlížet
a zaručí, že nikdo neudělá nic neuváženého.
Snažil se zajistit, že se žádný z členů rady nestane
mocnějším než ostatní čtyři.
V září 1598
po životě naplněném válkou,
jeden z velkých japonských sjednotitelů, Tojotomi Hidejoši, umírá.
Myslím, že je jen několik jedinců, u nichž můžeme opravdu říct:
„Tento člověk změnil dějiny.“
A Hidejoši je určitě muž, o kterém to říci lze.
Jeho úspěchy byly nesmírné,
asi největší mezi všemi japonskými vůdci v dějinách.
Byl tím vzácným typem vůdce,
který si dokázal představit něco naprosto neslýchaného.
Přinesl mír způsobem, o jakém Nobunaga nejspíš nikdy nesnil.
Sjednotil zemi.
Ukončil občanskou válku.
Stvořil něco, co se zdálo být
stabilní rovnováhou mezi velkými daimjóy.
Ale ještě víc než to,
jeho vzestup je úžasným triumfem nad jeho skromným původem.
Z rolníka a člena nejnižší samurajské třídy
se stal nesporným vládcem Japonska.
Když Hidejoši zemřel,
Rada pěti starších zpočátku neohlásila,
že velký pán a vládce odešel.
Místo toho
vydávají jeho jménem příkaz k uzavření příměří
a povolávají zbylá vojska z Koreji.
Když Hidejoši zemřel, mám podezření, že si daimjóové
v mnoho ohledech oddechli.
Korejské tažení se ukázalo jako katastrofa.
Na druhou stranu
po jeho smrti určitě panovala veliká úzkost,
protože po sobě nezanechal dospělého dědice,
který by mohl nenapadnutelně převzít moc.
Rada starších plní Hidejošiho přání
a oficiálně vyhlašuje Hidejoriho vládcem Japonska,
ačkoli jako malé dítě nemá žádnou skutečnou moc.
V praxi je nyní moc pečlivě rozložena
mezi pěti staršími.
Tím vzniká nesmírně nebezpečná situace.
Máme tady křehké rozdělení moci mezi pěti regenty.
Rozdělení, které se při sebemenší změně
může úplně rozpadnout a vytvořit uprostřed smrtelné vakuum.
Většina daimjóů se po Hidejošiho smrti nepochybně začala připravovat na válku.
Po desetiletích na vedlejší koleji je Tokugawa Iejasu připraven k tahu.
Vše je nyní připraveno ke kataklyzmickému boji o moc.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková