‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אחרי יותר ממאה שנים של מלחמת אזרחים,‬ ‫טויוטומי הידיושי איחד את יפן.‬
‫- יפן, 1590 -‬
‫יריביו נשבעו לו אמונים, או הושמדו.‬
‫למרות השלום הטרי הזה,‬
‫הידיושי חולם עכשיו על תוכנית משונה ונועזת‬
‫להפוך את עצמו לאדם החזק ביותר באסיה.‬
‫- יפן, 1587 -‬
‫יפן הייתה שרויה במלחמה כל כך הרבה זמן,‬
‫באותו זמן אנחנו מדברים על מספר דורות‬ ‫שידעו רק מלחמה.‬
‫דם צבע את נהרות יפן באדום.‬
‫שדות היו מכוסים באגמי דם.‬
‫והידיושי היה זה שסיים את הסיוט הזה‬ ‫שיפן הייתה שרויה בו.‬
‫הוא איחד את המדינה,‬
‫הוא סיים את מלחמת האזרחים,‬ ‫הוא יצר מה שנראה כמו איזון פוליטי יציב…‬
‫- מייקל אוסלין -‬ ‫- היסטוריון וסופר -‬
‫אבל אתה נשאר עם חברה מלאה בסמוראים‬ ‫ומלאה בדאימיו, שלא מכירים דבר מלבד מלחמה.‬
‫השאלה הייתה,‬ ‫"מה אעשה עם המכונה הצבאית העצומה הזאת‬
‫עכשיו כשאין לה מה לעשות?"‬
‫והדאגה הזאת, אני חושב,‬ ‫מזינה אגו שמתעצם במהירות.‬
‫- דיוויד ספפורד -‬ ‫- היסטוריון, אוניברסיטת פנסילבניה -‬
‫כלומר, שוב, זה אדם שצמח מהאשפתות‬ ‫והגיע לפסגת השלטון ביפן…‬
‫ונדמה לי שהוא חושב שהוא לא מסוגל לטעות.‬
‫אז הוא הוגה תוכנית לכיבוש סין.‬
‫עבור היפנים,‬ ‫סין הייתה אבן הבוחן לחברה מתורבתת.‬
‫היא ייצגה את מרכז העולם,‬ ‫זה שבמהלך השנים תמיד התנשא על היפנים,‬
‫אז אם תצליח לכבוש את סין,‬ ‫תהיה המצביא הגדול ביותר בהיסטוריה.‬
‫הכינו את החיילים.‬
‫והאמת, אני חושב שבהרבה מובנים,‬ ‫הפלישה שלו לסין‬
‫היא המעשה האולטימטיבי של כבוד עצמי,‬
‫כמו שאנחנו חושבים לפעמים‬ ‫על נפוליאון בונפרטה או אלכסנדר הגדול.‬
‫שבנו את האימפריות האלה‬ ‫מתוך רצון לחרוט את שמם בדפי ההיסטוריה.‬
‫- אייזק מאייר -‬ ‫- היסטוריון -‬
‫זאת ההזדמנות שלו להיות האיש‬ ‫שלא רק איחד את יפן,‬
‫אלא גם ממשיך בסטנדרט הלחימה שלו מעבר לים.‬
‫לא מעט אנשים התנגדו לתוכניות של הידיושי‬ ‫לפלוש לסין.‬
‫- לזלי דאונר -‬ ‫- היסטוריונית וסופרת -‬
‫ואחת מהם הייתה אשתו, ננה.‬
‫- ליידי ננה -‬
‫היא הייתה מאוד אינטליגנטית,‬
‫מלאת תובנה.‬
‫דעתנית למדי,‬
‫והיא הייתה האדם החשוב ביותר‬ ‫בחייו של הידיושי.‬
‫הוא עירב את ננה בכל החלטה שקיבל.‬
‫היא דוחפת לביטול רעיון הפלישה.‬
‫"זה קשה מדי. סביר מדי שאם זה ייכשל,‬ ‫כל מה שבנינו ביפן יתמוטט".‬
‫ננה חזתה את האסון שיגיע‬ ‫בעקבות הפלישה הזאת.‬
‫היא נבהלה והיא ניסתה ככל יכולתה‬ ‫לעצור את הידיושי.‬
‫- טומוקו קיטאגווה -‬ ‫- היסטוריונית וסופרת -‬
‫לא משנה מה ננה אמרה,‬
‫הידיושי היה נחוש בדעתו‬ ‫להמשיך עם התוכניות שלו.‬
‫אף אחד לא הצליח לעצור את הידיושי.‬
‫הידיושי מבין שכדי להגיע לסין,‬
‫הוא יצטרך לצעוד דרך קוריאה.‬
‫זה סיוט לוגיסטי עצום בשביל יפן‬
‫להביא את האנשים האלה לשם, להאכיל אותם,‬ ‫לחמש אותם, לתחזק אותם,‬
‫להקים את המפקדה‬ ‫בשביל להתחיל בצעדה בחצי האי הקוריאני‬
‫במטרה להביס את סין, בסופו של דבר.‬
‫אז הוא כותב לקוריאנים‬ ‫ומבקש לעבור דרך ארצם.‬
‫- קוריאה -‬
‫הנציג המוביל של היפנים במשא ומתן‬ ‫הוא קונישי יוקינאגה.‬
‫הידיושי הסמיך אותו להציג את הדרישות שלו.‬
‫- ניית'ן לדבטר -‬ ‫- היסטוריון -‬
‫במשך מאות שנים,‬ ‫היחסים בין קוריאה ליפן היו נוראיים.‬
‫היפנים פלשו לקוריאה לפני מאות שנים.‬ ‫שום דבר מזה לא נשכח.‬
‫- יפן -‬
‫איך הם מעזים להתנגד אליי?‬
‫הקוריאנים לא מתכוונים לאפשר להידיושי‬ ‫לעבור בארצם בדרכו לסין.‬
‫אחת הסיבות לכך היא היחסים הקרובים‬ ‫שהיו בין קוריאה לסין,‬
‫והם היו מדינת חיץ בין יפן לסין.‬
‫לא יקום ולא יהיה.‬
‫החוצה!‬
‫לדעתו של הידיושי,‬
‫המשמעות הייתה‬ ‫שעליו קודם להכניע את הקוריאנים‬
‫ולהעניש אותם על ההיבריס שהפגינו‬ ‫בתגובתם אליו.‬
‫ואז לעבור לעניינים הגדולים יותר,‬ ‫לפלישה לסין.‬
‫מספיק! החוצה!‬
‫- האי צושימה -‬ ‫- מערב יפן, 1592 -‬
‫משימת הפלישה לקוריאה‬
‫הייתה המבצע הצבאי‬ ‫הכי מורכב טכנית בהיסטוריה עד לאותה תקופה.‬
‫הידיושי הולך להסתמך על הדאימיו במערב‬ ‫כי הם הכי קרובים לקוריאה,‬
‫ולכן הם יכולים לרכז את החיילים שלהם‬ ‫ולהגיע לשם מהר יותר.‬
‫הדאימיו מהמערב הם הלוחמים שהם תמיד היו.‬
‫הם אנשי קרב,‬
‫והרעיון לכבוש אויב ותיק ושנוא,‬
‫להרחיב את השפעתם ברחבי היבשת,‬
‫לשים יד על מסחר זר,‬
‫הוא, בשביל הדאימיו,‬ ‫מפתה מאוד בדיוק כמו שהוא בשביל הידיושי.‬
‫אז ב-1592 הוא מורה‬ ‫על אחת הפלישות הכי גדולות שראה העולם‬
‫עד לאותה תקופה…‬ ‫פלישה שתכלול בערך 200,000 חיילים.‬
‫זה מתבצע בקנה מידה שהעולם לא יראה שוב‬ ‫עד הפלישה לנורמנדי.‬
‫אבל הידיושי לחלוטין לא העריך נכון‬ ‫כמה קשה המערכה הזאת תהיה.‬
‫ה-13 באפריל, 1592,‬
‫כוח הפלישה הראשון של טויוטומי הידיושי‬
‫מפליג מהאי צושימה וחוצה את מצר קוריאה.‬
‫- קוריאה -‬
‫הם עוגנים בנמל הדרומי של בוסאן,‬
‫ומכריעים את הגנות הקוריאנים‬ ‫במספרים מדהימים.‬
‫לאחר מכן הכוחות היפניים‬ ‫צועדים אל תוך היבשה,‬
‫כובשים במהירות‬ ‫את ערי המפתח סיאול ופיונגיאנג,‬
‫לפני שהם מתקדמים לעבר הגבול עם סין.‬
‫- קוריאה, 1592 -‬
‫היפנים, כדאי לזכור,‬ ‫בדיוק סיימו 150 שנה של לחימה מתמשכת.‬
‫מלחמה הייתה המומחיות שלהם.‬
‫כוחותיו של הידיושי‬ ‫נוהגים באלימות עצומה בחצי האי.‬
‫כשהם תוקפים חילות משמר,‬
‫הם לעתים קרובות‬ ‫טובחים בחיילים המגנים שנכנעו,‬
‫הם תוקפים אזרחים,‬
‫פחות או יותר‬ ‫בלי להתחשב בהבחנה בין אזרח לחייל.‬
‫עד כה, המערכה הקוריאנית‬ ‫ניחנה באכזריות כמעט חסרת תקדים.‬
‫- סטיבן טרנבול -‬ ‫- היסטוריון וסופר -‬
‫היפנים ביצעו מעשי זוועה איומים‬ ‫במונחים של אונס,‬
‫שחיטה, ביזה ושעבוד בני אדם.‬
‫נגד גל האלימות המחליא הזה,‬
‫מרד התחיל כמעט בכל מחוז,‬
‫כשקוריאנים נאמנים‬ ‫קמו בניסיון לגרש את הפולשים האכזריים האלה.‬
‫קוריאנים רגילים, חקלאים, נזירים,‬ ‫אנשים רגילים,‬
‫התארגנו במה שנודע כ"צבאות הצדק".‬
‫בעיקרון, אלה כוחות גרילה קטנים.‬
‫מנהיג הגרילה הקוריאני המפורסם ביותר‬ ‫היה גנרל בשם גוואק ג׳ה-יו.‬
‫זמן קצר לאחר שהיפנים עגנו בבוסאן,‬ ‫גוואק הקים את הצבא הראשון שלו.‬
‫הוא היה אדם עשיר מאוד‬ ‫וידוע שהוא מכר רבים מנכסיו‬
‫על מנת לקנות כלי נשק בשביל לוחמי הצדק שלו.‬
‫הוא הפך לדמות אגדית בקוריאה.‬
‫לכאורה, המעיל האדום שלו‬ ‫נצבע בדם הווסת של בתולות,‬
‫כך שהוא סיפק הגנה קסומה מפני אויבים.‬
‫המטרה העיקרית של גוואק הייתה לתקוף ולקטוע‬ ‫את קווי האספקה של היפנים.‬
‫קווי האספקה היו חולשה משמעותית של היפנים,‬
‫כי האספקה הייתה חייבת להגיע מיפן עצמה,‬
‫ולכן כל אספקה הובלה לאורך קוריאה,‬
‫שם הייתה חשופה למתקפת גרילה.‬
‫אחת ממתקפות הגרילה הגדולות הראשונות‬ ‫הייתה נגד עמדה יפנית ליד נהר נאם.‬
‫מרגלים הבחינו שהיפנים הציבו יתדות עץ בנהר‬
‫בשביל שאנשיהם יידעו איפה החציה בטוחה.‬
‫- נהר נאם, קוריאה, 1592 -‬
‫זאת הייתה הזדמנות נפלאה למתקפת פתע.‬
‫כשהיפנים התחילו לחצות את הנהר,‬
‫השריון הכבד שלהם הכביד עליהם.‬
‫בדרך כלל,‬ ‫הקוריאנים היו בעמדת נחיתות משמעותית למדי.‬
‫החיילים היפנים מנוסים,‬ ‫לרובם יש לפחות סוג של שריון,‬
‫כלי נשק איכותיים יותר,‬
‫אבל שום דבר מזה לא משנה‬ ‫כשמנסים להילחם בתוך המים.‬
‫וברגע הזה צבאות הצדק מפעילים את המלכודת.‬
‫הקוריאנים פתחו במטחי כדורים ומטרי חיצים‬ ‫נגד היפנים.‬
‫היפנים היו חסרי אונים לחלוטין.‬
‫ואז התרחש טבח מוחלט…‬
‫כשהיפנים המתים נשטפו במורד הזרם.‬
‫הקרב בנהר נאם‬ ‫היה הניצחון היבשתי הקוריאני הראשון במלחמה.‬
‫צבאות הצדק נוחלים ניצחון מוחץ.‬
‫וזה מוכיח, בצורה מכרעת,‬ ‫שהיפנים יכולים להפסיד ביבשה.‬
‫וזה הפיח בהם ביטחון עצום‬
‫בכך שהם יצליחו להתנגד לפולשים היפניים‬ ‫ולגרש אותם.‬
‫בהשראת צבאות הצדק,‬
‫אנשים רגילים בבתי החווה שלהם‬ ‫התקוממו נגד היפנים הכובשים.‬
‫זה היה עימות גרילה בקנה מידה מלא.‬
‫מתקפות לילה, הצתות של מחנות,‬
‫כל מה שהצליחו לשים עליו יד‬ ‫מבחינת תושיה צבאית.‬
‫הם מטרידים ואז נסוגים.‬
‫הם מנסים להפוך את התקדמות היפנים לגיהנום.‬
‫להקשות כמה שניתן‬
‫על היפנים לכבוש שטחים נוספים‬ ‫ולאחוז במה שכבר כבשו.‬
‫עד מהרה, קווי האספקה היפניים,‬ ‫סירות הנהר, היו תחת מתקפה מתמדת.‬
‫התקשורת בין הצבאות, תנועת אספקה הופרעה,‬
‫וההיקף, האופי הנחוש‬ ‫של המתקפות מצד צבאות הצדק,‬
‫החלו לחסל‬ ‫את המורל של כוח הפלישה של הידיושי‬
‫ולעכב בצורה משמעותית את ההתקדמות שלו.‬
‫הדאימיו המערביים ניצלו עד תום את משאביהם‬ ‫במלחמה בקוריאה.‬
‫כוחותיהם עומדים עכשיו על 50,000 איש.‬ ‫אז הם איבדו שני שלישים מכוח הלחימה שלהם.‬
‫- סין -‬ ‫- קוריאה -‬
‫עם התקדמות המלחמה,‬
‫שושלת מינג מסין שולחת 50,000 חיילים‬ ‫לקוריאה כדי לסכל את ההתקדמות היפנית.‬
‫- פיונגיאנג -‬ ‫- סיאול -‬
‫למרות מספר קרבות אפיים,‬
‫זה רק יוצר מבוי סתום‬ ‫בעוד כל הצדדים נלחמים על קרקע.‬
‫ביפן,‬
‫הידיושי מוציא פקודות לא יציבות‬ ‫להמשיך לעבר סין,‬
‫אבל המפקדים שלו בקוריאה לא יכולים להתקדם…‬
‫אולם הם לא מעזים להתנגד לאדונם.‬
‫בדיווחיהם ליפן,‬
‫הגנרלים של הידיושי‬ ‫תמיד ניסו להציג באור חיובי‬
‫את מה שקורה בקוריאה.‬
‫הידיושי היה דיקטטור מוחלט,‬
‫אז אם הכעסת אותו…‬
‫- יואיצ'י הוריקושי -‬ ‫- היסטוריון -‬
‫חייך היו עלולים להיות בסכנה.‬
‫לכן הווסאלים שלו לא דיווחו על חדשות רעות,‬
‫אלא רק על חדשות טובות,‬
‫אז הידיושי נעשה לא מודע‬ ‫למצב הלחימה בקוריאה.‬
‫כל דיווח על חדשות רעות או על רצון לסגת,‬ ‫הידיושי פשוט דוחה,‬
‫מה שאומר שהוא לא באמת מודע למה שקורה.‬
‫הוא לא באמת מבין את גודל האסון הזה.‬
‫למעשה, יש ראיות שמציעות‬ ‫שהידיושי חשב שהוא מנצח בקוריאה.‬
‫בדיוק כשתשומת הלב שלו נחוצה‬ ‫לטיפול במערכה הקוריאנית,‬
‫הידיושי הופך מוסח יותר ויותר‬
‫ואובססיבי לבעיה אחרת.‬
‫העובדה שלהידיושי אין יורש לא מניחה לו.‬
‫אשתו הייתה חשוכת-ילדים,‬
‫והיו לו חלומות גדולים ליצור, בעצם,‬ ‫שושלת חדשה ביפן,‬
‫כזאת שתאפשר למשפחת טויוטומי‬ ‫להמשיך ולהתקיים במהלך הדורות.‬
‫הידיושי עשה עבודה נהדרת‬ ‫בהמצאת עבר בשביל עצמו,‬
‫אבל אף המצאה לא עזרה לו להתגבר על הבעיה‬ ‫שאין לו יורשים.‬
‫וללא יורשים, במובן מסוים,‬
‫כל המורשת שלו תתבטל,‬ ‫והוא היה מודע לעובדה שהיא תתבטל.‬
‫בשלב הזה,‬ ‫ננה הייתה מבוגרת מכדי ללדת ילדים.‬
‫עם זאת, להידיושי היו מאות פילגשים באוסקה.‬
‫אחת מהן תוכל ללדת את ילדיו.‬
‫ואז האדם הזה, בן זכר,‬ ‫יוכל להיות יורשו של הידיושי.‬
‫במקרים רבים,‬ ‫פילגשים הגיעו ממשפחות חשובות מאוד.‬
‫כולן היו בנות של דאימיו, ממשפחות אצולה.‬
‫אני חושבת שההבדל העיקרי בין פילגש לאישה‬
‫הוא שכנראה, במידה מסוימת,‬ ‫יכולת לבחור את הפילגשים שלך.‬
‫כנראה לא בחרת את אשתך,‬ ‫אלה כנראה היו נישואים מאורגנים.‬
‫- יודו-דונו -‬ ‫- ליידי צ'אצ'ה -‬
‫ליידי צ'אצ'ה הייתה הפילגש האהובה‬ ‫על הידיושי.‬
‫היא הייתה האחיינית של אודה נובונאגה.‬
‫היא הייתה ידועה מאוד ביופיה.‬
‫היא גם הייתה קצת פרימה דונה.‬ ‫היא הייתה אישה מאוד גאה.‬
‫היא הייתה מאוד יהירה,‬ ‫אז היא הייתה די מנוגדת לננה,‬
‫שהייתה אישה עם רגליים על הקרקע ושכל ישר.‬
‫ואחרי כל כך הרבה שנים‬ ‫שלא הצליח להביא ילדים,‬
‫צ'אצ'ה יולדת בן, צורומצו,‬
‫והידיושי נרגש מאוד.‬
‫הוא רוצה לשלוט באסיה,‬
‫והוא זקוק לבן‬ ‫כדי להמשיך את שושלת טויוטומי.‬
‫בנו של הידיושי, צורומצו, מת.‬
‫הוא היה מרוסק מצער.‬
‫ופתאום, עתידה של המשפחה שוב מוטל בספק.‬
‫אין ספק שזה משפיע על מצבו הנפשי‬ ‫של הידיושי…‬
‫כי אחת הבנות האהובות עליו‬ ‫גם מתה זה מכבר, ואז גם אמו.‬
‫וזה תרם‬
‫ליצירת תחושת משבר בקרבו של הידיושי,‬
‫תחושה שכל מאמציו החשובים ביותר נכשלים‬ ‫כשהצורך גדול מאי פעם.‬
‫וייתכן שזה תרם גם‬
‫למה שאנשים ראו כאובדן מתמשך‬ ‫של החדות הנפשית שלו.‬
‫עם כל יום שעבר…‬
‫מעשיו של הידיושי‬ ‫נעשו יותר בלתי יציבים ויותר מטרידים.‬
‫כולם ראו את השינויים‬
‫ושמו לב שהוא, בעצמו, לא מצליח להתעשת.‬
‫פשטה שמועה שהידיושי גם נדבק בעגבת‬
‫מאחת הפילגשים שלו,‬
‫וזה הפך את ההתנהגות שלו‬ ‫לחסרת היגיון עוד יותר.‬
‫הידיושי פשוט יצא מדעתו.‬
‫הוא חש מבודד יותר ויותר‬
‫והוא מפחד שהוא יהיה כישלון,‬
‫שהמשפחה שלו תיעלם כשהוא ימות.‬
‫אחרי שבנו הפעוט מת, הידיושי נותר ללא יורש.‬
‫בזמן שהמלחמה בקוריאה עוד נמשכה…‬
‫הידיושי קיבל החלטה דרמטית.‬
‫הוא מינה את אחיינו, הידטסוגו, ליורש.‬
‫- טויוטומי הידטסוגו -‬
‫הידטסוגו היה דמות מאוד לא מוסרית.‬
‫הוא היה מכור לתענוגות הבשר.‬
‫הוא היה אכזרי ואלים.‬
‫לפעמים היה יורה בפשוטי עם רק כי התחשק לו.‬
‫הוא נתפס כיורש לא ראוי,‬
‫אבל להידיושי לא הייתה ברירה.‬
‫הידטסוגו היה היורש החוקי היחיד במשפחתו.‬
‫אבל להידיושי חיכתה הפתעה.‬
‫- שנת 1593 -‬
‫חצי שנה בלבד לאחר מכן,‬
‫הפילגש האהובה על הידיושי, ליידי צ'אצ'ה,‬
‫ילדה בן, ילד בשם הידיורי.‬
‫עכשיו עמד בפני הידיושי סכסוך ירושה גדול‬ ‫בין הידטסוגו הלא יציב,‬
‫שהוא מינה בעצמו,‬
‫לבין הבן הפעוט,‬ ‫שהוא באמת רצה עכשיו שיהיה יורשו.‬
‫זה היה מצב מסוכן מאוד,‬
‫אז הידיושי החליט להיפטר מהידטסוגו‬
‫והגלה אותו לקויאסאן.‬
‫זה יכול היה לעשות את העבודה,‬
‫אבל פשטו שמועות‬ ‫על כך שהידטסוגו מתכנן לשוב,‬
‫ובהחלט שוקל הפיכה צבאית נגד הידיושי.‬
‫אסור היה לזה לקרות.‬
‫אז כדי להבטיח את הזכויות של בנו השני…‬
‫הידטסוגו היה חייב למות.‬
‫ואז הידיושי אוסף 31 נשים וילדים, בעיקר,‬
‫משפחתו הקרובה של הידטסוגו,‬ ‫מצעיד אותם ברחבי קיוטו…‬
‫- אולג בנש -‬ ‫- היסטוריון, אוניברסיטת יורק -‬
‫ומוציא אותם להורג.‬
‫זה נעשה בכזאת קיצוניות,‬
‫שאף אחד לא מאמין שזה מייצג דבר‬ ‫מלבד אחיזתו הנחלשת של הידיושי במציאות.‬
‫אחד האנשים שהיו מעורבים‬ ‫במזימה, לכאורה, של הידטסוגו‬
‫לפתוח בהפיכה ולהפוך את עצמו לשליט,‬ ‫היה הדרקון חד-העין בעצמו.‬
‫- דאטה מסאמונה -‬
‫דאטה מסאמונה והידטסוגו היו ידידים.‬
‫הם יצאו לצוד יחד כמעט באופן קבוע,‬
‫וכתוצאה מכך,‬ ‫מסאמונה נתפס כחבר של הידטסוגו.‬
‫הידיושי זועם.‬
‫מסאמונה הוא אדם שאפתן מאוד.‬
‫לא בלתי סביר שהוא היה מוכן לבגוד בהידיושי.‬
‫כתוצאה מכך, מסאמונה מובא בפני הידיושי‬
‫ונדרש לספק תשובות על הקשר שלו עם הידטסוגו.‬
‫הדבר היחיד שמציל אותו‬ ‫הוא התערבות של אדם רגוע יותר,‬
‫אחד האנשים היחידים‬ ‫שהידיושי עדיין מקשיב להם.‬
‫טוקוגאווה איאיאסו פוצח בדברים,‬
‫ואומר שאין סיבה לפקפק במסאמונה,‬ ‫שהנאמנות שלו היא ללא רבב,‬
‫ושלכן, מיותר להעניש אותו.‬
‫"אנחנו צריכים לבטוח באיש הזה ובמילה שלו".‬
‫כתוצאה מכך, מסאמונה ירגיש שהוא חב חוב גדול‬ ‫לטוקוגאווה איאיאסו.‬
‫חוב שאיאיאסו יבקש ממנו לפרוע בהמשך.‬
‫למרות שהפרנויה של הידיושי הולכת ומתעצמת,‬ ‫הוא מסכים לחוס על מסאמונה בתנאי אחד.‬
‫על מסאמונה לאסוף את כוחותיו‬ ‫ולהצטרף לפלישה לקוריאה,‬
‫גם אם הכוחות שלו יושמדו כולם.‬
‫למרות שבלבו חששות גדולים,‬
‫דאטה מסאמונה, כמו דאימיו אחרים,‬
‫לא מעז להתנגד לפקודתו של הידיושי‬ ‫להצטרף ללחימה בקוריאה.‬
‫התנגדות תוביל למוות בטוח ולבושה.‬
‫למרות שנשלחו תגבורות,‬
‫הכוחות היפניים שקועים בבוץ של לחימה במלחמה‬ ‫שלא ניתן לנצח בה,‬
‫הם חסרים מזון ואספקה‬ ‫ומעונים על ידי חולי ומגיפה.‬
‫כשהוא לא מודע לאופי האמיתי‬ ‫של האירועים בשטח,‬
‫הידיושי ממשיך לפקוד על כוחותיו להתקדם.‬
‫המלחמה בקוריאה הייתה הרסנית.‬
‫היא גבתה את חייהם של עשרות אלפי יפנים‬
‫ואת חייהם של מספר לא ישוער‬ ‫של מאות אלפי קוריאנים.‬
‫בעוד האסון בקוריאה מתפתח,‬
‫והם מקבלים מיפן פקודות מוזרות יותר ויותר,‬
‫ברור שהידיושי נעשה יותר ויותר לא יציב,‬
‫שהוא לא מסוגל‬ ‫לקבל החלטות אסטרטגיות ברורות,‬
‫שהוא מאמין שהוא מנצח למרות שזה לא המצב.‬
‫וזה כמובן משתק את הגנרלים שלו,‬ ‫שאין להם כיוון ברור.‬
‫זה גורם להרבה ממפקדיו הבכירים לתהות‬
‫לגבי יציבותו הנפשית‬ ‫והאם הם יחזרו הביתה בחיים.‬
‫אז המצב בשטח נואש מאוד,‬
‫והמפקדים מכירים בזה והם מכירים בצורך‬
‫להתחיל ולפתוח במשא ומתן‬ ‫כדי לנסות להגיע לפתרון.‬
‫במשך זמן רב במהלך המשא ומתן,‬
‫הידיושי לא ידע שהתנאים שהציבו הסינים‬
‫הם לא אלה שהוא רצה לשמוע.‬
‫בגלל מצבו הנפשי המידרדר‬
‫והדיווחים הכוזבים שהגנרלים שלחו לו,‬
‫הידיושי האמין שהוא ניצח במערכה שלו בקוריאה‬
‫ועכשיו הוא חיפש הכרה על הניצחון שלו‬ ‫ברמה הגבוהה ביותר.‬
‫במילים אחרות, מקיסר סין, בן שושלת מינג.‬
‫הידיושי רוצה, לכל הפחות, חלק מקוריאה.‬
‫הוא מציע לחלק את קוריאה לשני אזורי השפעה,‬
‫אזור דרומי בשליטת יפן,‬
‫ואזור צפוני בשליטת הסינים.‬
‫זה המינימום שהוא מוכן לקבל.‬
‫בנוסף, הידיושי רוצה שקיסר סין‬
‫ישלח את אחת מבנותיו ליפן כדי שתשמש כפילגש.‬
‫קונישי יוקינאגה‬ ‫ידע שזאת משימה בלתי אפשרית.‬
‫לא היה סיכוי שהקיסר יספק להידיושי‬
‫את ההכרה שהוא חשב שמגיעה לו.‬
‫מה שהידיושי רוצה‬ ‫הוא דבר שמהווה עלבון לסינים.‬
‫הם מסרבים באופן חד משמעי‬ ‫לשאת ולתת בתנאים האלה.‬
‫אחרי הכול, הוא לא נחל ניצחון בקוריאה.‬
‫זאת הייתה תבוסה מחפירה.‬
‫במקום זאת, הם מציעים לאוגוסטין קונישי‬ ‫עסקה אחרת,‬
‫עסקה שהוא מקבל בסופו של דבר.‬
‫- חצר השלטון של טויוטומי הידיושי -‬ ‫- שנת 1596 -‬
‫כשהצירים הסינים הגיעו לקיוטו,‬
‫מלווים בקונישי ונציגי המשא ומתן האחרים‬ ‫שהגיעו מקוריאה,‬
‫הם העניקו להידיושי גלימות סיניות,‬
‫והידיושי היה מרוצה מאוד‬ ‫כי הוא חשב שזה אומר‬
‫שהם מציעים לו את כניעתם.‬
‫עם זאת, מהר מאוד נוצר בלבול מוחלט.‬
‫ראשית, השגרירים האלה מסרבים,‬
‫כי הם השגרירים של קיסר סין,‬
‫להשתחוות בפני הידיושי.‬
‫הם מצפים שהוא ישתחווה בפניהם.‬
‫הוא, כמובן,‬ ‫לא מתכוון להשתחוות בפני אף אחד,‬
‫אז שני הצדדים מגיעים למבוי סתום.‬
‫כשהם ממש מוציאים את המכתב מקיסר סין‬ ‫שמכריז על התנאים האלה,‬
‫"הידיושי, אתה מלך יפן. אני מכיר בך ככזה.‬ ‫בתור הווסאל שלי"…‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫מה זה אמור להביע, מטומטם?‬ ‫-הירגע, יקירי!‬
‫הוא מבין שהכתר והגלימות אינם מתנות.‬
‫הם סמנים לכניעה שלו,‬
‫סמנים שנותן קיסר סין‬ ‫על מנת להראות ש"אתה שייך לי עכשיו".‬
‫איך אוכל ללבוש את זה?‬
‫החוצה!‬
‫צא החוצה!‬
‫החוצה!‬
‫הידיושי כל כך מושפל וכל כך כועס,‬ ‫שהוא פוקד על פלישה שנייה לקוריאה.‬
‫החוצה!‬
‫אבל הפעם היעדים שלו מצומצמים יותר.‬
‫במקום זאת, זה היה מעשה נקמה גרידא.‬
‫- קוריאה -‬
‫הידיושי מכריח מעל ל-100,000 סמוראים נוספים‬
‫לפלוש לקוריאה במתקפת ענישה של מוות והרס.‬
‫אבל בתוך חודשים ספורים,‬
‫חיילים קוריאניים וסיניים‬ ‫שוב עוצרים את ההתקדמות‬
‫ומסיגים את הכוחות היפניים‬ ‫אל המוצבים שלהם שעל החוף.‬
‫בשלב הזה, דאימיו רבים מתקוממים.‬
‫הם איבדו כמויות עצומות של אנשים ואוצרות‬
‫והם לא רואים תמורה להקרבה הזאת.‬
‫בתקופת סנגוקו, תמיד היה חשוב שהשליט‬
‫יתגמל את חסידיו באדמות ובאוצרות,‬
‫אבל מהלך המלחמה‬ ‫גרם לכך שלא היו אדמות חדשות בקוריאה‬
‫או כל דבר אחר שאפשר לתת לדאימיו האלה‬ ‫לטווח הארוך.‬
‫אז הייתה מורת רוח רבה‬ ‫בקרב הדאימיו האלה שיצאו לקוריאה.‬
‫עד כדי כך שבחצר השלטון פשטו לחשושים…‬
‫- דארן אשמור -‬ ‫- היסטוריון -‬
‫בקרב דמויות חזקות‬
‫בדבר מה שצריך לעשות,‬
‫אילו צעדים יש לנקוט,‬
‫ואיך יש להעלים אותו.‬
‫אנשים התחילו לדבר בגלוי על מרד.‬
‫הידיושי נמצא במעמד‬ ‫שהולך ונעשה קשה יותר ויותר.‬
‫מבחינה פיזית, כמובן,‬ ‫בריאותו הולכת ומידרדרת,‬
‫קשה לו יותר ויותר‬ ‫לעזוב את תחומי הטירה שלו בפושימי.‬
‫- יולי, 1598 -‬
‫לפני שהוא מת… הוא יודע שהוא גוסס.‬
‫הידיורי.‬
‫הוא צריך לוודא שהידיורי לא יודח או יירצח,‬
‫כפי שקרה במשך עשרות שנים במלחמת האזרחים.‬
‫טפלי בו, בבקשה.‬
‫הוא מקבל החלטה אסטרטגית חשובה ביותר.‬
‫הוא מחליט למנות מועצת זקנים‬
‫ולהשביע אותם להגן ולהשגיח על הידיורי‬
‫עד שיתבגר ויוכל למלא את תפקידו‬
‫כמנהיג יפן.‬
‫האנשים שהוא בוחר למועצה‬ ‫הם חמשת המנהיגים החזקים ביותר ברחבי יפן.‬
‫חלקם אנשים שהיו לו יחסים ארוכים איתם,‬ ‫אנשים שהוא בוטח בהם.‬
‫אחרים נבחרים בעיקר בגלל הכוח שלהם,‬
‫לא בהכרח משום שהידיושי‬ ‫בוטח בהם או אוהב אותם.‬
‫אבל מהרבה סיבות, לדעתי זה הימור‬ ‫שהוא היה מוכרח לעשות.‬
‫מבין חמשת העוצרים, או חמשת חברי המועצה,‬
‫השניים החשובים ביותר הם טוקוגאווה איאיאסו‬
‫ומיידה טושיאיאה.‬
‫מיידה טושיאיאה יוצב בטירת אוסקה‬
‫ויהיה זה שאחראי על גידול הידיורי הצעיר,‬
‫על ניהול השכלתו,‬
‫על הכנתו לקשיים שבהנהגת המדינה.‬
‫טוקוגאווה איאיאסו, בשלב הזה,‬ ‫הוא הדאימיו החזק ביותר ביפן,‬
‫חוץ מהידיושי,‬
‫ולכן הוא מקבל מעין סמכות עליונה.‬
‫הוא בעצם מקבל את האחריות על הממשלה כולה.‬
‫אפשר לצפות שמועצה תורכב‬
‫מאנשים שמסוגלים לשתף פעולה‬ ‫ולנהל ממשלה ביעילות.‬
‫אבל נראה שאולי זאת לא הייתה הכוונה‬ ‫של הידיושי במקרה המסוים הזה.‬
‫נראה שהוא בחר במודע דאימיו‬
‫שיש להם אינטרסים מתחרים.‬
‫לכן, אולי במטרה להבטיח‬
‫שיהיה אפשר לסמוך על חברי המועצה‬ ‫שישגיחו מקרוב אחד על השני‬
‫ויוודאו שאף אחד לא יעשה מעשה פזיז.‬
‫זהו ניסיון לוודא שאף אחד מחברי המועצה‬ ‫לא יוכל להפוך לחזק יותר מהארבעה האחרים.‬
‫בספטמבר 1598,‬
‫אחרי חיים שלמים של מלחמה,‬
‫אחד המאחדים הגדולים של יפן,‬ ‫טויוטומי הידיושי, מת.‬
‫אני חושב שעל מעטים‬ ‫אנחנו יכולים להגיד באמת,‬
‫"האיש הזה שינה את מהלך ההיסטוריה".‬
‫ועל הידיושי בהחלט אפשר להגיד את זה.‬
‫ההישגים שלו היו כבירים,‬
‫כנראה הגדולים ביותר שהגיע אליהם‬ ‫מנהיג יפני כלשהו בהיסטוריה.‬
‫הוא היה המנהיג הנדיר הזה‬
‫שבאמת מסוגל לדמיין משהו שלא נשמע כמותו.‬
‫הוא הביא שלום‬ ‫כמו שנובונאגה אולי מעולם לא חלם להביא.‬
‫הוא איחד את המדינה.‬
‫הוא סיים את מלחמת האזרחים.‬
‫הוא יצר את מה שנראה היה‬ ‫כאיזון פוליטי יציב בקרב הדאימיו הגדולים.‬
‫אבל אפילו יותר מזה,‬
‫עלייתו לגדולה היא ניצחון מדהים‬ ‫על מוצאו הדל של אדם.‬
‫מפשוט עם ומתחתית ההיררכיה הסמוראית‬
‫הוא הפך למנהיג הבלתי מעורער של יפן.‬
‫כשהידיושי מת,‬
‫בהתחלה מועצת חמשת הזקנים לא מכריזה‬
‫על כך שהאדון הגדול, העוצר הגדול, נפטר.‬
‫במקום זאת,‬
‫הם מפרסמים פקודות על הפסקת אש‬ ‫בשמו של הידיושי‬
‫ומסיימים להשיב את הכוחות של יפן מקוריאה.‬
‫במובנים רבים, כשהידיושי מת,‬
‫אני חושד שהדאימיו נשמו לרווחה.‬
‫ההרפתקה בקוריאה התבררה כהרת אסון.‬
‫עם זאת,‬
‫בהחלט הייתה חרדה עצומה בעקבות מותו‬
‫כי הוא לא השאיר יורש מבוגר,‬
‫שיוכל לרשת את תפקידו ללא התנגדות.‬
‫המועצה ממלאת את בקשתו של הידיושי‬
‫ומכריזה באופן רשמי על הידיורי הצעיר‬ ‫כשליט יפן,‬
‫למרות שכילד קטן, אין ברשותו כוח אמיתי.‬
‫בפועל, הכוח מתחלק עכשיו לפי הסדר זהיר‬
‫בין חמשת הזקנים.‬
‫זה יוצר מצב מסוכן ביותר.‬
‫יש לנו הסדר כוח עדין בין חמישה עוצרים.‬
‫הסדר שיכול, עם כל שינוי באיזון הזה,‬
‫להתפרק לחלוטין וליצור ואקום קטלני במרכזו.‬
‫אין ספק שרוב הדאימיו, ברגע שהידיושי מת,‬
‫החלו להתכונן למלחמה.‬
‫אחרי עשרות שנים בשוליים,‬ ‫עכשיו טוקוגאווה איאיאסו מוכן לפעול.‬
‫עכשיו החלו לנוע‬ ‫גלגליו של מאבק שליטה שואתי.‬
‫תרגום כתוביות: גיא הילדסהימר‬