PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Rok 1568.
Deset let po krvavém tažení za ovládnutím své vlastní provincie,
mocný samurajský válečník Oda Nobunaga ovládl většinu středního Japonska,
včetně hlavního města Kjóta.
Nyní, hnaný velkými ambicemi,
sní o tom, že rozdrtí mocné klany, které stále vzdorují jeho vládě.
A poprvé za více než sto let
spojí celé Japonsko pod jeden prapor.
Ale Nobunagova pověstná brutalita způsobila všeobecný hněv.
V celé zemi nyní mocní nepřátelé plánují jeho konec.
JAPONSKO 1568
Nobunaga byl mistrem bojiště.
Ale až v Kjótu začal vidět, jak velký má potenciál k získání moci.
To způsobilo trvalou nenávist mezi Nobunagovými soupeři.
Věděli, že Nobunaga chce moc pro sebe.
Nobunaga jako vládce středního Japonska byl tedy okamžitě obklopen protivníky,
kteří, ač velmi rozmanitého původu,
byli spojeni svým odporem a obavami z jeho narůstající moci.
Pokud chtěl Nobunaga upevnit svou moc,
musel buď spolupracovat, nebo zničit všechny ostatní autority.
A buddhistické instituce, velké chrámy…
a populistické buddhistické sekty jej ohrožovaly nejvíce.
Buddhovo požehnání pro nás…
Buddhistické zřízení bylo pro Nobunagův záměr velkou překážkou.
Tyto instituce byly hluboce zakořeněné
v politické struktuře země
a naprosto zvyklé využívat svého politického vlivu.
Buddhismus má v Japonsku dlouhou historii
a do Japonska přišel dřív, než nějaké Japonsko vůbec existovalo
ve smyslu centralizovaného byrokratického státu.
Koncept je takový, že velké chrámy mají provádět rituály a obřady,
které ochrání Japonsko před invazí, nemocemi a utrpením.
Tohle je božská obrana proti všem vnějším nebo vnitřním hrozbám.
Buddhistické instituce
byly často stejně těžce vyzbrojeny jako váleční vůdci.
Byli ochotní bojovat na smrt.
Nic je nezastrašilo
a věděli, že vítězství v bitvě jim zaručí cestu do nebe.
Takže byly mezi hlavními institucemi, které měly vojenskou moc,
aby Nobunagovi zabránily v úplné kontrole středního Japonska.
Volal jste mě?
Zbav mě těch parazitů!
Micuhide!
Běž!
Ano, pane.
Velké buddhistické chrámy
nebyly jedinou, a dokonce ani největší, hrozbou
vycházející z „buddhistické čtvrti“.
Vznikla nová militantní buddhistická sekta, nazývaná Ikkó-ikki,
což byly náboženské komunity rozmístěné po celé zemi.
Ikkó-ikki přitahovalo prosté farmáře a dělníky,
protože mělo jednoduchý recept na spásu:
jen opakovat svou víru v Buddhu.
V zemi trpící chudobou, hladem a válkou,
to mělo velikou moc.
Ikkó spojovalo lidi napříč sociálními vrstvami,
aby bránili svá místa bohoslužeb a své komunity společně.
Obchodníci, vesničané, mniši, všichni mohou být spojeni ve víře
a pokusit se vytlačit moc daimjů ze svého území.
Na konci 16. století mělo Ikkó-ikki síť po celém Japonsku.
Postavili velké chrámové pevnosti…
a byli na vzestupu v téměř všech provinciích.
Měli armády mnichů a rolníků.
Zodpovídali se vyšší autoritě. Nebyli ochotní podřídit se
žádnému velkému daimjóvi, včetně Ody Nobunagy.
Oda Nobunaga…
mučí naše lidi.
Jeho činy jsou činy ďábla.
Musíme zapomenout na obrázek buddhistických mnichů
jako mírumilovných mužů trávících život v modlitbách.
Byli hrozivým vojenským nepřítelem.
Kdyby z nich Nobunaga neudělal výstražný příklad,
cítil, že by ohrožovali jeho autoritu
a mohli by umožnit povstání po celé zemi
ve strategických bodech, které chtěl ovládat,
takže je musel zničit.
Když Nobunaga zaútočil na Ikkó-ikki,
měl v úmyslu je úplně zničit
a zavraždit každého, kdo by mu stál v cestě.
Srpen 1570.
Nobunaga se snaží zničit Ikkó-ikki jednou provždy.
Poté, co zlikvidoval řadu jejich pevností,
se rozhodl udeřit na srdce buddhismu v Japonsku.
Chrámový komplex Enrjakudži.
KJÓTO
Je to rozhodnutí, které ohrozí vše, oč do této chvíle usiloval.
My, jako buddhisté, to nesmíme dopustit.
Jeho činy nedovolíme.
Enrjakudži byl jednoznačně politicky nejvýznamnější
buddhistický komplex v Japonsku.
Po staletí měl politickou moc srovnatelnou
s velkými klany po celém Japonsku
a měl úzké vazby se dvorem.
Přestože vzít život je porušením Buddhových příkazů…
Nobunagu, který byl už tak silně protibuddhistický,
rozzuřilo to,
že tito mnichové poskytli azyl jeho prchajícím nepřátelům.
A nejen to, komplex byl tak blízko Kjótu,
že na něj doslova shlížel svrchu,
takže zde byla potenciální strategická hrozba pro Nobunagovo přežití.
Proto udělal nejosudnější rozhodnutí své kariéry.
Rozhodl se zaútočit na největší klášter
v Japonsku, Enrjakudži, a zničit ho.
V září 1571
Nobunaga shromáždil armádu tak velkou, jakou byste čekali na rozhodující bitvu
proti vážnému nepříteli.
Nobunagovo tažení na Enrjakudži způsobilo, že civilní obyvatelstvo
ve velkém prchalo na horu,
na vrchol hory Hiei, kde byl klášterní komplex Enrjakudži.
Nobunaga nařídil svým jednotkám, aby postupovaly po úbočí hory,
zabili každého, koho potkají,
a zapálili všechny budovy.
Během válečného období Sengoku vládla brutalita na všech stranách,
ale na Enrjakudži se dostala na novou úroveň.
Zdroje popisují Nobunagovy jednotky jako divoká zvířata.
Nobunagovi muži došli na vrchol hory
k samotnému ústřednímu chrámu.
A když se vojáci přiblížili, dali Enrjakudži ultimátum.
Mohou mu buď projevit loajalitu,
nebo mu vzdorovat a být zničeni.
Oni si vybrali to druhé.
Chrám byl spálen na prach,
a obyvatelé Kjóta mohli sledovat východní oblohu
a vidět ji osvícenou
plameny nejslavnějšího buddhistického kláštera v Japonsku.
Nobunagovi muži chytili každého, kdo utekl před požárem.
- Matko, jsi v pořádku? - Utíkej.
Matko! Uteč.
Matko!
Byl to nelítostný útok, který neušetřil nikoho,
ať už mnicha, ženu, nebo dítě.
Nobunaga nařídil, aby každý z nich, každá žena a každé dítě,
byli popraveni,
což byl pohled, který sotva snesli i jeho vlastní vojáci.
Říká se, že při tomto největším aktu
tyranie a krutosti zemřelo 20 000 lidí.
Znechutilo to i některé z jeho nejvěrnějších generálů.
Akeči Micuhide, sám oddaný buddhista,
od té chvíle
začal vážně pochybovat o Nobunagově schopnosti vládnout.
V Nobunagově povaze je očividně něco patologického.
Žádný daimjó se nikdy nebál použít síly, ale Nobunaga se v tom vyžíval.
Byl to absolutní masakr.
Říká se, že po úbočí tekla řeka krve,
což byl samozřejmě vzkaz. Vzkaz pro ostatní buddhistické sekty.
Byl to také vzkaz pro ostatní vládce, že Nobunaga nezná hranic.
Tento muž, který měl poprvé
reálnou šanci sjednotit alespoň centrální japonské provincie,
to hodlal dělat jediným způsobem: cestou meče a krveprolití.
Ale toto zničení Enrjakudži jej později dohnalo.
Krveprolití pokračuje, zatímco Nobunaga útočí na další pevnosti
a zabíjí nesčetné množství buddhistů.
Tyto činy rozzuří ostatní válečníky, známé jako daimjóvé,
a uvrhnou Nobunagu do střetu
s jeho zatím nejmocnějším nepřítelem.
Nobunagovým činem na hoře Hiei
nebyli šokováni pouze buddhisté.
Mnozí daimjóvé byli nyní přesvědčeni,
že Nobunaga je krutý tyran, který musí být svržen.
Ale jen velmi málo z nich mělo prostředky, aby toho docílili.
Jeden z nich je měl. Jmenoval se Takeda Šingen.
Takeda Šingen byl daimjó z provincie Kai ve středním Japonsku.
Byl známý jako velmi nelítostný vojenský velitel.
Byl všeobecně známý jako Tygr z Kai
a je opravdu jedním z posledních lidí, kteří jsou schopni
zastavit Nobunagův postup napříč Japonskem.
Má složitou pověst.
Na jednu stranu je schopen neuvěřitelného násilí.
Některé zločiny trestá uvařením zaživa.
Zároveň je vysvěcený buddhistický mnich.
Motto, které je s ním spojeno, se odkazuje k Buddhovu výroku:
„Já jediný pod nebem jsem hoden úcty.“
Šingen si ho pozměnil: „Já jediný jsem hoden být obávaným.“
Ostatní daimjóvé uznávali, že Takeda Šingen je významnou hrozbou
a že je velitelem impozantní armády.
Takže vlastně jde o to, že
Šingen ví, že Nobunaga je hrozba, a naopak.
Po zničení Enrjakudži
se Takeda Šingen rozhodl, že musí na Nobunagu zaútočit.
Udělal to tak, že se nejdříve pokusil odstranit
Nobunagova spojence Tokugawu Iejasua.
Iejasu sloužil Nobunagovi od bitvy u Okehazamy
a teď byl jedním z nejdůvěryhodnějších generálů a rádců.
Ale Iejasovo území se nachází východně od Nobunagy
a jižně od Šingena, takže leží mezi nimi.
Šingen nyní chce napadnou Iejasua a pak se vrhnout na Nobunagu.
Tohle je první krok invaze, která míří až do Kjóta,
aby Nobunagu z Kjóta vyhnala,
aby se Šingen mohl stát novým vládcem Císařského města.
Pro Iejasua to byla nebezpečná situace,
protože ví, že čelí velké přesile
a hrozivému generálovi.
Ale má jedno eso, kterým je jeho vztah s Odou Nobunagou.
Může kontaktovat svého mocného spojence a požádat o pomoc.
Ale Nobunaga je v tuto chvíli ponořen do své války
proti buddhistickým institucím. Většina jeho jednotek je zaneprázdněna.
Pošle Iejasuovi na pomoc malé vojsko 3 000 nanejvýš průměrných důstojníků.
Tohle je pro Nobunagu nebezpečný risk.
Pokud Iejasu padne, Nobunagova domovská provincie Owari
bude asi dalším cílem.
Ale myslím, že to riskovat musel. Vedl příliš mnoho dalších bojů.
Takže Takeda Šingen měl asi 35 000 vojáků.
Iejasu měl asi 8 000 vojáků…
Utkáme se s nimi v poli.
Budeme s Takedou bojovat a zničíme je! Žádná slabost!
… ale přesto se rozhodl utkat se se Šingenem v poli.
Hlavním důvodem pro toto rozhodnutí je,
že věří, že je nutné, aby svým vazalům ukázal sílu.
Věrnost je u samurajů dvousměrná záležitost.
Jsou věrní těm, kteří vyhrávají, kteří je ochrání.
A je pán, který neubrání své území
před procházející armádou,
hodný následování?
JAPONSKO 1573
25. leden 1573.
Iejasu ignoruje své velitele, kteří žádají ústup.
Přesouvá své muže proti Šingenovi.
Čelí přesile tři ku jedné. Ale navzdory vyhlídkám Iejasu útočí.
Během pár hodin Šingen díky lepší taktice a početnější síle
anihiluje Iejasovy jednotky.
Šílený žalem,
Iejasu bojuje dál a do bezpečí ho musí odtáhnout jeho věrní strážci.
Byla to pro Iejasua pokořující porážka.
Pokusil se postavit silnějšímu vojsku,
jako to dělával jeho spojenec Nobunaga, a byl jednoznačně poražen.
Porážka je pro něj velmi demoralizující,
stejně jako fakt, že hned další rok
se Takedova armáda vrací
a zabírá několik jeho hradů a on není vůbec schopen to zastavit.
Ani nevysílá armádu, aby to zkusila.
Takeda Šingen má Iejasua na lopatkách,
a kdyby chtěl zasadit poslední ránu, mohl by.
Ale začátkem této dekády,
uprostřed svého velkého úspěchu, Šingen umírá.
Historikové se shodují, že pravděpodobně šlo o rakovinu jater.
Je to trochu neslavný konec pro tohoto slavného válečníka.
Před smrtí dal svým velitelům příkaz,
aby to tři roky drželi v tajnosti,
aby mohl jeho dědic, Takeda Kacujori, upevnit svou kontrolu nad provincií
a nad svými podřízenými, než zahájí další operace.
Takeda Kacujori byl schopný generál.
V bitvách bojoval statečně.
Jeho největší problém byl získat podporu otcových nejvyšších generálů.
Byla to Šingenova stará garda, která s ním strávila celý život.
A on je v přímým soupeřem památce svého otce.
Jeho otec byl obrovská figura.
Ne všichni jeho podřízení mu věří.
Víte, Kacujoriho matku
si Šingen vzal násilím jako konkubínu.
Proto Kacujorimu mnoho podřízených nevěří.
Říkají: „Je to levoboček. Pochází z nemanželského svazku
a možná není plně oddaný naší věci.“
Zatímco se Kacujori snaží prosadit jako vůdce klanu Takeda…
dostává nečekaný, ale velmi vítaný dopis.
Posílá ho manželka Tokugawy Iejasua, jednoho z jeho největších nepřátel.
Zdá se to až neuvěřitelné.
Paní Cukijama tajně posílá dopisy
Iejasuově největšímu nepříteli, Takedovi Kacujorimu.
Iejasu si vzal paní Cukijamu, když byli oba velmi mladí,
asi 14 nebo 15 let. Byl to sňatek domluvený pro uzavření míru.
Ale protože to byl domluvený sňatek,
jejich vztah nikdy nebyl dobrý.
Pak spolu žili 13 let a měli syna.
Paní Cukijama byla velmi hrdá, žárlivá, divoká,
nerudná a těžko se s ní vycházelo.
Iejasu začal žít s konkubínami a měl jich pak celou řadu.
Iejasu rozhodně začal dávat přednost společnosti konkubín.
Všichni mocní muži tehdy měli konkubíny,
ale víme, že paní Cukijama měla žárlivou povahu,
takže nejspíš nesnášela fakt,
že měl asi 19 nebo 20 konkubín.
Pokud šlo o ni, měla pocit, že jí bylo ublíženo.
V dopisech napsala, že by zradila Iejasua a Odu Nobunagu
a výměnou…
Mohl by prosím poskytnout útočiště a území jejímu synovi
a mohl by jí nabídnout manžela z řad svých generálů?
Takže Kacujoriho možná napadlo, že je to jeho šance, jak porazit Iejasua.
Tohle by skutečně posílilo jeho pozici jako nové hlavy klanu Takeda.
A rozhodně by mu to pomohlo získat pevnou podporu jeho podřízených.
Takeda Kacujori jí odpověděl, že souhlasí. Dokonce jmenoval i jejího budoucího muže.
Takže místo tříletého čekání, jak chtěl jeho otec,
se Kacujori rozhodl k činu dříve.
To vedlo k jedné z nejikoničtějších bitev období Sengoku.
V roce 1575 Kacujori vezme svá vojska a jde v podstatě stejnou cestou,
jako jeho otec před několika lety.
Pro Iejasua je to opět invaze na jeho území.
Tokugawa Iejasu o této hrozbě ví,
protože poslové mu podali zprávu o síle Takedova vojska,
asi 15 000 mužů.
A pokud je nezastaví,
možná ho úplně zničí.
Situace je z Iejasuova pohledu velmi vážná.
Rychle posílá vzkaz Nobunagovi.
Iejasu byl pevným spojencem
celou dobu jejich vztahu.
Bojoval s Nobunagou bok po boku,
občas jej přispěchal zachránit.
A teď píše Nobunagovi:
„Udělal jsem pro tebe tohle všechno…
Pokud teď nepošleš posily,
změním strany.
A s Kacujorim napadneme tvé území,
vezmeme ti tvé hrady a porazíme tě.“
Takovou věc říct Nobunagovi, to je dost radikální krok.
Kdyby Nobunaga prohrál,
byla by to ta nejzávažnější porážka,
kterou do té doby utrpěl.
A znamenalo by to zastavení jakýchkoli snah o expanzi na východ.
Nobunaga také spoléhá na auru strachu, auru neporazitelnosti.
Pokud začne mít pověst muže, kterého lze porazit,
mohlo by se to stát podnětem ke společnému odporu proti jeho vládě.
Iejasu měl pravdu a Nobunaga to věděl.
Posílá dopis slibující podporu spolu se značným množstvím zlata,
shromáždí své síly a vydává se za Iejasuem.
JAPONSKO 1575
Červen 1575.
Nobunaga a Iejasu spojují síly
a společně pochodují proti Kacujorimu.
Nobunagova a Iejasuova armáda zastavuje na pláních Šitaragahara,
několik kilometrů od místa, kde táboří Kacujori se svou armádou.
Nyní, v předvečer bitvy,
začíná Nobunaga uskutečňovat smělý plán,
který mu má pomoci porazit jeho zatím nejimpozantnějšího nepřítele.
Jedna z fascinujících věcí na Nobunagovi je, že,
nemám lepší výraz, protivníky studuje. Je na své nepřátele dobře připraven.
Klan Takeda je z vojenského ohledu znám rychlostí,
s jakou umí přesouvat své jednotky.
Pokud jim nic nebrání,
umí se přesouvat extrémně rychle,
což může být velmi nebezpečné, pokud na to nejste v bitvě připraveni.
Aby se pokusil útok otupit, Nobunaga staví řadu palisád,
které mají nepřátele zpomalit.
Tyto překážky byly umístěny tak, aby se Takedův postup narušil.
Smyslem bylo nalákat Takedovy vojáky
do míst, které měly být v zásadě smrtící zóny.
Jakmile by tam došli, překážky by je zastavily v pohybu.
A tam by je Odovi a Tokugawovi střelci zdecimovali.
Nicméně jedna z největších slabin mušket v této éře
bylo velmi zdlouhavé dobíjení
a podle tradičního výkladu
Nobunaga vynalezl skvělou techniku, jak to trochu kompenzovat,
takzvanou trojitou salvu.
Jednotky byly složeny z arkebuzy a dvou až tří lučištníků.
Střelba z luku vyplnila čas,
během něhož se arkebuza dobíjela.
Protože to bylo rozložené v čase, výsledkem byla střídavá palba.
Za Nobunagovými střelci
stáli vojáci s píkami, kteří měli shazovat jezdce z koní,
aby pak mohli být napadeni meči a oštěpy.
Odovy jednotky jsou tady. Pokud zaútočíme odtud, můžeme vyhrát.
Typická strategie klanu Takeda
byla pokusit se protivníka obejít,
obklíčit ho a porazit ho ze všech stran.
Kacujori byl přesvědčen, že v tomto střetu může zvítězit,
stejně jako jeho stoupenci.
V minulosti už Tokugawovi čelili a působivým způsobem zvítězili.
Ještě v předvečer bitvy
je stále fér říct, že to mohlo dopadnout tak i tak.
Porážka by Nobunagově pověsti v Japonsku velmi uškodila.
V té době už si udělal mnoho nepřátel.
Pokud prohraje, může to být impulzem k odporu proti jeho vládě.
Když se ráno obě strany střetnou,
bude to jedna z nejrozhodnějších
a nejvýznamnějších bitev japonské historie.
Ráno před bitvou Takedovy síly
zaujmou útočné postavení na hřebeni proti Odovým pozicím.
Všude je ticho, s výjimkou pohybu koní.
Kacujori vidí, kde jsou Odovi vojáci,
ale v tu chvíli si není jistý, čemu vlastně čelí.
Vojáci připraveni? Do útoku!
Představte si, že jste Takedův voják. Vidíte nepřítele a vrháte se kupředu.
Palte!
Začínají na vás střílet z mušket.
A pak z luků.
Do útoku!
Vaši velitelé vás pobízejí kupředu a dostáváte se k první řadě překážek.
Musíte se dostat kolem těch barikád.
Teď!
Mezitím střelba zesiluje.
Šípy začínají nacházet své cíle.
Jsou zasaženi vaši krajané napravo i nalevo.
Jediná cesta ven je dostat se přes ty překážky
a zaútočit na nepřítele přímo.
Útok!
Kacujori posílá vpřed další a další vojáky.
Pokud udrží tento frontální útok,
má jeho strategie obklíčení šanci na úspěch.
Všude létají kulky a šípy.
Kouř zakrývá výhled, štípe vás v očích.
Jsou napadeni z boku
Odovými pěšáky.
S jejich oštěpy a píkami.
Takedovo vojsko je rozdrceno.
To dosvědčuje, že Nobunagův plán byl
je vtáhnout a v podstatě je v té smrtící zóně udržet.
Kacujori se v tuto chvíli nechce vzdát.
Takže pošle další vlnu.
To se opakuje třikrát, čtyřikrát, pětkrát, a Takedovy jednotky to ničí.
Tohle je čistý masakr.
Pokračujte!
Jak den pokračuje, Takedovým vojákům začíná být jasné,
že nezvítězí.
A tak se mnozí z nich začínají stahovat,
ustupovat.
Tohle je nejnebezpečnější okamžik v každé bitvě v dějinách lidstva,
protože když se jedna strana otočí a začne od druhé utíkat,
pak začínají opravdová jatka.
Kacujori samozřejmě nechce ustoupit. Je odhodlaný bojovat nebo zemřít.
Ale jak se jeho síly rozpadají…
Do útoku!
… jeho podřízení velitelé ho prosí, aby utekl,
až ho nakonec jeden z nich posadí na koně a postrčí ho na sever
a Kacujori je schopen vrátit se do své země s hrstkou svých sil.
V průběhu bitvy
zemře na bojišti 10 000 Kacujoriho vojáků.
Mnoho vedoucích členů klanu Takeda…
generálové, kteří tak dlouho sloužili Šingenovi,
nyní leží mrtví se svými jednotkami.
Na Nagašino se často pohlíží jako na přelomovou bitvu světových dějin,
kvůli technice střídavé salvy, předpokládanému Nobunagovu vynálezu.
Opravdu působivá je Nobunagova organizovanost,
vytvoření tohoto plánu,
efektivní využití překážek způsobem, jaký dnes trénují moderní armády,
a spojení toho všeho do jednoho plánu,
který má zcela zničit jeho nepřítele.
Bitva u Nagašina byla pro Nobunagu a Iejasua obrovským úspěchem,
protože zasadila těžkou ránu
jednomu ze tří zbývajících velkých daimjů na východě,
a to dokonce tomu, který byl Nobunagově území nejblíž.
Kacujori byl touto událostí tak traumatizován…
Odejdi.
… že to bylo vlastně naposledy,
co opustil své území s úmyslem bojovat.
Takedu zcela eliminovat trvalo ještě několik let,
ale bylo to nevyhnutelné.
Po Nagašinu už nikdy nemohli být pro Nobunagu vážným ohrožením.
Nicméně, i když to bylo pro Iejasua velké vítězství,
jeho úspěch zhořkne, když zjistí, že jeho žena, Cukijama,
ho chtěla zradit.
Našly se dopisy.
Říká se, že Nobunaga měl v Iejasuově domácnosti své špehy.
Je to naprosto věrohodné.
Všichni měli špehy mezi přáteli i nepřáteli.
A říká se, že služebná paní Cukijamy
našla ty dopisy a předala je Odovi Nobunagovi.
Nebylo mnoho důkazů a šlo hlavně o spekulace,
ale nemohli to ignorovat.
Proto Nobunaga nařídil Iejasuovi, aby našel řešení.
Odejdi.
Tokugawa Iejasu se musel paní Cukijamy zbavit.
Pusťte mě!
Iejasu se rozhodl ji zapudit.
Ale pokud by přežila, mohla by mu dále ublížit.
Iejasu jde ještě o krok dál.
Má podezření, že se jeho syn pokusí udělat to,
co by uctivý a věrný syn měl, a bude chtít pomstít svou matku.
Tak umístí svého syna do domácího vězení.
Ale pod Nobunagovým tlakem
musel Iejasu nakonec svého syna přinutit k sebevraždě.
Nobunaga byl tehdy velmi silný válečník
a Iejasu musel dělat, co řekl.
Iejasu potřeboval udržet spojenectví. To bylo naprosto zásadní.
Takže bez ohledu na to, co si myslel,
pokud mu Nobunaga nařídil popravit vlastního syna, musel to udělat.
Byla to nejděsivější věc, kterou po něm mohl někdo chtít,
a velmi to ovlivnilo jejich vztah po zbytek jejich společných dnů.
Díky vítězství u Nagašina je Nobunaga nejmocnějším válečníkem v zemi.
Vládne nyní většině středního Japonska.
Jeho sen spojit celý národ pod jeho prapor je blíž než kdy dřív.
Ale má svou cenu.
Nobunaga se stává stále paranoidnějším a začíná vidět nepřátele všude.
Zrada paní Cukijamy
pouze zvýšila Nobunagovy obavy,
že má nepřátele všude okolo sebe,
což vyústilo v téměř paranoidní pocit,
že se ho všichni chtějí zbavit.
Zkuste si představit sebe v jeho pozici, když si tohle uvědomil.
Každý rolník obdělávající pole, každý člověk na ulici,
každá z jeho služebných pro něj může chystat otrávený nápoj.
Uvědomit si, že nejste v bezpečí, je velmi alarmující myšlenka.
Ve skutečnosti k několika pokusům o vraždu Nobunagy došlo.
Atentátník pocházel z provincie Iga.
Byla to jedna z nejmenších japonských provincií tehdejší doby.
Po 150 let si ti lidé vládli sami
a dařilo se jim držet mimo každého vetřelce.
Když bojovali,
spojovali své samosprávné komuny skoro jako guerillovou armádu.
A tak několik let napadali Nobunagovy komunikační kanály.
Byli tak dobří v technikách partyzánského válčení,
že na základě zvěstí o nich vznikly legendy o ninjích z Iga.
Stali se trnem v Nobunagově oku.
Museli být zničeni. Jakýmikoli prostředky.
Nobunaga jejich existenci nemohl dovolit,
kvůli své pověsti a kvůli vlastní bezpečnosti.
A měla to být hračka,
ale bylo z toho jedno z nejkrutějších a nejkrvavějších tažení
Nobunagovy kariéry.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková