EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
1568.
Ti år etter en blodig kampanje for å få kontroll over sin egen provins,
har den mektige krigsherren Oda Nobunaga tatt mye av Midt-Japan,
inkludert hovedstaden, Kyoto.
Nå, drevet av en sterk ambisjon,
drømmer han om å knuse de mektige klanene som fortsatt er imot ham.
Og for første gang på over et århundre,
forene hele Japan under ett flagg.
Men Nobunagas legendariske brutalitet har skapt mye sinne.
Over hele nasjonen planlegger mektige fiender nå hans undergang.
Nobunaga var en mester på slagmarken.
Men i Kyoto begynte han å se potensialet han hadde for makt.
Dette skapte varig motvilje blant Nobunagas rivaler.
De visste at Nobunaga ville ha makten for seg selv.
Så Nobunagas herredømme
i Midt-Japan var omgitt av motstandere, som selv om de var svært forskjellige,
ble ført sammen av motviljen og bekymringen om den økende kontrollen hans.
Om Nobunaga ville befeste makten sin i Midt-Japan,
måtte han enten absorbere eller eliminere andre myndigheter.
De buddhistiske institusjonene, de store templene…
…og de buddhistiske sektene var to av de største truslene.
Buddhas velsignelse til oss…
Den buddhistiske organisasjonen var en enorm hindring for Nobunaga.
Disse institusjonene var dypt forankret
i landets politiske struktur
og var vant til å bruke sin politiske makt.
Buddhismen har en lang historie i Japan,
og den ankom Japan før Japan fantes
som en sentralisert byråkratisk stat.
De store templene eksisterer for å utføre ritualer og seremonier
som vil beskytte Japan mot invasjon, sykdom og motgang.
Dette er et guddommelig forsvar mot alle slags ytre eller indre trusler.
De buddhistiske institusjonene var ofte like tungt bevæpnet som krigsherrer.
De kjempet til døden. Ingenting skremte dem
og de visste at seier i kamp ville garantere veien til himmelen.
Dette var store institusjoner som hadde militærmakten
til å forhindre Nobunagas dominans av Midt-Japan.
Du ba meg komme?
Bli kvitt disse parasittene for meg!
Mitsuhide!
Kom igjen, nå.
Ja, sir.
De store buddhistiske institusjonene
var ikke den eneste, eller den største, trusselen
som kom fra buddhistene.
Det fantes også en ny, militant buddhistisk sekt
kalt Ikkō-ikki…
…som besto av trossamfunn spredt rundt om i landet.
Ikkō-ikki appellerte til enkle bønder og arbeidere
fordi det var en lettvinn type frelse,
bare si at man tror på Buddha.
Dette var mektig i et land som var plaget
av fattigdom, sult og krigføring.
Ikkō samlet folk på tvers av sosiale linjer
for å forsvare templene og samfunnene deres.
Kjøpmenn, landsbyboere, munker, alle kunne forenes av sin felles tro
for å prøve å bli kvitt daimyo-styret.
På slutten av 1500-tallet hadde Ikkō-ikki et nettverk over hele Japan.
De bygde store tempelfestninger…
…og de var klare til strid i nesten alle provinsene.
De hadde hærer av munker og bønder.
De var underlagt en høyere myndighet. De nektet å være underordnet
noen av de store daimyo-lederne, inkludert Oda Nobunaga.
Oda Nobunaga…
…torturerer folket vårt.
Gjerningene hans er djevelske.
Vi må glemme alle forestillinger om at buddhistiske munker var fredelige menn
som tilbrakte livet i bønn.
De var en formidabel militærfiende.
Om Nobonaga ikke satte et eksempel med Ikkō,
og han følte at de truet autoriteten hans
og ville tillate opprør i hele landet
på de strategiske punktene han ville kontrollere,
måtte han knuse dem.
Da Nobunaga gikk etter Ikkō-ikki
var planen å utslette den helt
og massakrere alle som hindret ham.
August i 1570.
Nobunaga vil ødelegge Ikkō-ikki for alltid.
Etter å ha knust en rekke festninger,
bestemmer han seg for å slå til i hjertet av Japans buddhisme.
Tempelkomplekset Enryaku-ji.
Det er en avgjørelse som vil true alt han har jobbet for.
Vi, som buddhister, kan ikke tillate dette.
Vi tillater ikke handlingene hans.
Enryaku-ji var Japans mest politisk innflytelsesrike buddhistkompleks
og i århundrer hadde det hatt politisk makt som målte seg
med de store høvdingene i Japan og hadde nære bånd med styresmaktene.
Selv om det er imot Buddhas lære å ta et liv…
Og en ting som gjorde Nobunaga rasende,
som var svært imot buddhismen uansett,
var at disse munkene hadde gitt ly til de flyktende fiendene hans.
Ikke bare det, det var så nært Kyoto
at det hadde utsikt over byen,
så det var en potensiell strategisk trussel mot Nobunagas overlevelse.
Så han tok den mest skjebnesvangre avgjørelsen i karrieren.
Han angrep og ødela
det største klosteret i Japan, Enryaku-ji.
I september i 1571
samlet Nobunaga en hær på en størrelse man forventer seg til et stort slag
mot en alvorlig fiende.
Nobunagas fremrykking mot Enryaku-ji førte til at store deler av de sivile
trakk seg tilbake til fjellet,
toppen av Hiei-fjellet, til Enryaku-jis klosterkompleks.
Nobunaga beordret troppene sine til å gå i en linje opp fjellsiden
og drepe alle de møtte…
…og brenne alle bygninger.
Krigføringen under Sengoku-perioden var brutal på alle sider,
men Enryaku-ji tok det til et annet nivå.
Kildene har karakterisert Nobunagas tropper som villdyr.
Nobunagas menn hadde nådd fjelltoppen
og selve tempelet.
Og da Nobunagas tropper nærmet seg, ga de Enryaku-ji et ultimatum.
De kunne enten være lojale mot ham
eller kjempe imot og bli ødelagt.
Og de valgte det siste.
Tempelet ble brent til grunnen
og innbyggerne i Kyoto kunne se opp mot himmelen
og se den lyse opp
med flammene fra det mest berømte buddhistklosteret i Japan.
Nobunagas menn jaktet på alle som hadde rømt fra brannen.
-Mor, går det bra? -Flykt.
Mor! Flykt.
Mor!
Dette var et nådeløst angrep der ingen, verken munk, kvinne eller barn…
…slapp unna.
Nobunaga beordret at hver eneste én, hver kvinne og hvert barn,
skulle halshugges,
et syn som var vanskelig selv for hans egne tropper.
Det sies at 20 000 mennesker døde
i denne tyranniske grusomheten.
Selv de mest lojale generalene hans var rystet.
Akechi Mitsuhide, selv en troende buddhist,
begynte fra det øyeblikket å tvile på Nobunagas evne til å herske.
Det er åpenbart noe patologisk i Nobunagas karakter.
Alle daimyoene brukte makt, men Nobunaga så ut til å nyte det.
Denne massakren var absolutt.
Det sies at en elv av blod rant ned fjellsiden,
dette var selvsagt en beskjed til andre buddhistiske sekter.
Det var også en beskjed til daimyoene om at Nobunaga ikke lot seg begrense.
Denne mannen, som for første gang
hadde en realistisk sjanse til å faktisk forene Japans sentrale provinser,
ville gjøre det på én måte, via blodsutgytelse og sverdet.
Men ødeleggelsen av Enryaku-ji hjemsøkte ham senere.
Blodsutgytelsen fortsetter mens Nobunaga angriper festninger
og dreper utallige buddhister.
Disse handlingene gjør andre mektige krigsherrer rasende
og setter Nobunaga på kollisjonskurs med sin mektigste motstander så langt.
Det var ikke bare buddhistene
som var sjokkerte over Nobunagas handlinger på Hiei-Fjellet.
Mange daimyo ble nå overbevist
om at Nobunaga var en grusom tyrann som måtte styrtes.
Men bare de færreste av dem hadde ressurser til å gjøre det.
Én hadde det,
han het Takeda Shingen.
Takeda Shingen var en daimyo av Kai-provinsen i Midt-Japan.
Han var kjent som en svært voldsom militærkommandør.
Han ble kjent som tigeren fra Kai
og han er en av de siste som er i en posisjon
til å hindre Nobunagas fremrykking i Japan.
Han har et sammensatt rykte. På én side er han en utrolig voldelig mann.
Enkelte forbrytelser straffes ved å bli kokt levende.
Men han er også en buddhistprest.
Et slagord knyttet til ham henviser til et av Buddhas ordspråk:
"Under himmelen er kun jeg verdig respekt"
og Shingen gir det sin egen vri: "Kun jeg er verdig å bli fryktet."
Andre daimyo innså at Takeda Shingen var en stor trussel
og at han ledet en formidabel hær.
Til syvende og sist
visste Shingen at Nobunaga var en stor trussel og omvendt.
Etter ødeleggelsen av Enryaku-ji
bestemte Takeda Shingen seg for å ta offensiven mot Nobunaga.
Han gjorde det ved å først prøve å eliminere
Nobunagas allierte, Tokugawa Ieyasu.
Ieyasu hadde tjent Nobunaga siden Okehazama-slaget
og var en av hans mest tiltrodde generaler.
Men Ieyasus landområder ligger øst for Nobunaga
og sør for Shingen, så han er mellom de to.
Og nå skal Shingen angripe Ieyasu først og så vende seg mot Nobunaga.
Dette er første steg på en invasjon helt til Kyoto
for å fortrenge Nobunaga fra selve Kyoto,
slik at Shingen kan bli den nye herren i keiserens by.
Dette var en farlig situasjon for Ieyasu,
for han vet at han er undertallig,
at han står overfor en formidabel general.
Men han har ett ess, og det er forholdet hans til Oda Nobunaga.
Han kan kontakte sin mektige allierte og be om hjelp.
Men Nobunaga er innblandet i denne krigen
mot buddhistiske institusjoner.
De fleste styrkene hans er i kamp
Han sender en liten styrke på i beste fall 3000 middelmådige kommandører.
Dette er en risiko for Nobunaga.
Hvis Ieyasu faller, er nok Nobunagas egen provins, Owari,
det neste målet.
Men det er en risiko jeg tror han måtte ta.
For mange andre kriger,
Takeda Shingen hadde rundt 35 000 soldater.
Ieyasu hadde rundt 8000 soldater…
Vi møter dem i felten.
Vi skal kjempe mot Takeda og ødelegge dem! Ingen svakhet!
…men likevel ville han møte Shingen i felten.
Hovedgrunnen til at han velger dette
er fordi han tror at det er nødvendig å vise styrke foran vasallene sine.
Lojalitet for en samurai går begge veier.
De er lojale mot vinnere, som kan beskytte dem.
Herren som ikke kan beskytte området sitt fra å bli ranet av en hær,
er han verdt å følge?
25. januar, 1573.
Ieyasu ignorerer kommandørens oppfordringer om å gi seg.
Han flytter mennene for å konfrontere Shingen.
Han er i mindretall med tre mot én. Men til tross for oddsen, angriper Ieyasu.
Innen få timer utsletter Shingens overlegne taktikk og tall Ieyasus styrker.
Gal av sorg
kjemper Ieyasu videre og må dras i sikkerhet av sine lojale vasaller.
Dette var et ydmykende nederlag for Ieyasu.
Han prøvde å stå imot en overlegen styrke som Nobunaga hadde gjort flere ganger,
og ble grundig beseiret.
Tapet er demoraliserende for Ieyasu, og året etter
kommer Takeda tilbake
og tar flere slott, men han er ikke i stand til å hindre det.
Han prøver ikke engang.
Takeda Shingen har helt klart Ieyasu trengt opp i et hjørne
og han kunne gjort slutt på det om han ville.
Men i begynnelsen av det tiåret,
midt i denne store suksessen Shingen har hatt, dør han.
Han døde sannsynligvis av leverkreft.
En slags uhøytidelig slutt på denne strålende krigsherren.
Han ga de overordnete vasallene beskjed om
å holde døden hans hemmelig i tre år…
…slik at arvingen hans, Takeda Katsuyori, kunne befeste kontrollen over Kai
og vasallene under seg før de startet noe nytt.
Takeda Katsuyori var en dyktig general.
Han hadde vært tapper i kamp.
Det største problemet hans var å få støtte av farens seniorgeneraler.
Dette var Shingens gamle vaktmannskap som hadde vært med ham hele livet.
Og han er i direkte konkurranse med minnet om sin far.
Faren hans hadde en enorm personlighet.
Ikke alle vasallene hans stoler på ham.
Du skjønner, Katsuyoris mor
var en av dem Shingen hadde tatt med makt som konkubine.
Så mange av vasallene stolte ikke på Katsuyori.
De tenkte "Han er en lausunge.
Han ble født utenfor ekteskap
og han er kanskje ikke lojal mot saken."
Mens Takeda Kasuyori prøver å skape seg et navn som leder av Takeda-klanen…
…får han et uventet, men veldig velkomment brev.
Brevet kommer fra kona til en av hans største fiender, Tokugawa Ieyasu.
Det er nesten for godt til å være sant.
Lady Tsukiyama sendte brev i hemmelighet
til Ieyasus erkefiendes leder, Takeda Katsuyori.
Lady Tsukiyama og Tokugawa Ieyasu giftet seg da de var svært unge,
14 eller 15 år gamle. Det var et arrangert ekteskap for å skape fred.
Men siden det var et arrangert ekteskap,
var forholdet deres aldri bra.
De bodde sammen i 13 år og de fikk en sønn.
Lady Tsukiyama var veldig stolt, sjalu, voldsom,
hissig, veldig vanskelig å komme overens med.
Ieyasu begynte å ta konkubiner, og så hadde han mange konkubiner.
Vel, Ieyasu endte med å foretrekke konkubinenes selskap.
Alle mektige menn på den tiden hadde konkubiner,
men vi vet at lady Tsukiyama hadde en sjalu personlighet,
så hun var nok sjalu
på det at han hadde 19 eller 20 konkubiner.
Fra hennes synspunkt var det temmelig urettferdig.
I disse brevene sa hun at hun ville forråde Ieyasu og Oda Nobunaga,
og i bytte…
…kunne han gi sønnen hennes tilflukt og gi ham landområder,
og kunne han også gi henne en mann fra sine generaler?
Så Katsuyori kan ha tenkt: "Her er min sjanse til å drepe Ieyasu:"
Dette vil virkelig styrke posisjonen hans som den nye lederen for Takeda-familien.
Det vil også hjelpe med å få støtte fra vasallene hans.
Takeda Katsuyori svarte og sa: "Det er greit."
Han sa også hvem som skulle gifte seg med henne.
Så i stedet for å vente tre år som faren bestemte,
handlet Katsuyori tidligere.
Dette ville føre til et av de mest ikoniske sammenstøtene i Sengoku-perioden.
I 1575 tar Katsuyori styrkene sine og følger den samme veien
som faren brukte flere år før.
For Ieyasu er dette en invasjon av området hans.
Ieyasu er klar over trusselen,
siden budbringere har fortalt ham om størrelsen på Takeda-styrken:
15 000 menn.
Om han ikke kan stoppe dem,
kan de muligens eliminere ham fullstendig.
Situasjonen, slik Ieyasu ser den, er alvorlig.
Han sender en beskjed til Nobunaga.
Ieyasu har vært en trofast alliert
gjennom hele forholdet deres.
Han har kjempet ved siden av Nobunaga,
til tider reddet Nobunaga.
Han forteller Nobunaga:
"Jeg har gjort alt dette for deg…
…hvis du ikke sender forsterkninger nå,
bytter jeg side.
Da invaderer vi deg sammen med Katsuyori.
Jeg tar slottene dine og vi skal beseire deg.”
Dette er noe drastisk å fortelle Oda Nobunaga.
Hvis Nobunaga tapte,
ville det vært det største nederlaget
han hadde opplevd så langt.
Og det vil bety en fullstendig stopp for all utvidelse mot øst.
Nobunaga er også avhengig av frykt, troen på at han ikke kan overvinnes.
Om han får rykte som en man som kan beseires,
kan motstanderne hans bruke det som grunn til at han ikke bør herske.
Ieyasu hadde rett og Nobunaga visste det.
Han sender et brev som lover støtte sammen med en betydelig mengde gull,
samler styrkene sine og reiser for å møte Ieyasu.
Juni i 1575.
Nobunaga og Ieyasu kombinerer styrker
og marsjerer sammen for å konfrontere Katsuyori.
Hærene til Nobunaga og Ieyasu stopper ved Shitaragaharas sletter,
noen kilometer fra der Katsuyori og hæren hans nå har slått leir.
Nå, like før slaget,
begynner Nobunaga å utføre en dristig plan
som han håper vil hjelpe ham å seire over den mest imponerende hæren han har møtt.
Noe av det fascinerende ved Oda Nobunaga er at
han gjør leksene sine.
Han lærer om de han skal slåss mot.
Takeda-klanen er militært kjent for hvor fort
de kan omdirigere troppene sine.
Hvis de ikke hindres,
kan de flytte styrkene sine rundt veldig raskt,
noe som virkelig kan skade om du ikke er forberedt.
For å svekke angrepet, bygger Nobunaga en rekke palisader
som han håper vil bremse fiendens styrker.
Disse hindringene ble plassert slik at når Takeda beveget seg fremover,
ble fremrykkingen avbrutt.
Hele poenget var å lokke Takeda til det som egentlig var drapssoner.
Sperringene ville hemme bevegelsene deres der.
Det var der skytterne til Oda og Tokugawa ville gjøre skade.
Men en av de store svakhetene med muskettene i denne epoken
er at det tar lang tid å lade dem,
og ifølge den tradisjonelle skildringen
utviklet Nobunaga en flott teknikk for å minske problemet:
samlet ildgivning.
Det var tropper med hakebørser sammen med to eller tre bueskyttere.
Mens hakebørsene ble ladet,
kunne bueskytterne dekke dødtiden.
Siden tidene var forskjøvet, fikk man roterende ildgivning.
Og bak Nobunagas skyttere
har han soldater utstyrt med spyd for å fjerne rytterne fra hestene
som så kan bli angrepet med sverd eller spyd.
Odas tropper er her. Hvis vi angriper fra denne retningen, kan vi vinne.
Takeda-klanens typiske taktikk
var å prøve å bevege seg rundt motstanderen,
omringe dem og beseire dem fra alle kanter.
Katsuyori og tilhengerne var sikre på at han kunne vinne dette møtet.
De hadde møtt Tokugawa før og hadde vunnet en spektakulær seier.
Kvelden før slaget
kunne det fortsatt ha gått begge veier.
Et nederlag kunne ha skadet Nobunagas omdømme i Japan.
Han har mange fiender på denne tiden.
Om han taper, kan det bli et samlingspunkt for de som er imot styret hans.
Da de to sidene møttes,
ble dette et av de viktigste slagene i Japans historie.
På morgenen før slaget rykker Takeda frem
og inntar en angrepsposisjon på bakkedraget mot Oda-posisjonene.
Alt er stille bortsett fra hester som beveger seg.
Katsuyori kan se Oda-posisjonene, men…
…han er for øyeblikket ikke sikker på hva han har foran seg.
Er troppene klare? Angrip!
Tenk deg at du er en Takeda-soldat,
du ser fienden foran deg, du stormer fremover.
Skyt!
Du begynner å bli truffet av muskettkuler.
Og så piler.
Angrip!
Lederne sender deg videre
og du kommer frem til første hindring,
og du må gå rundt barrikader.
Nå!
Skuddene mer intense.
Pilene begynner å treffe målet.
Medsoldatene dine blir truffet.
Den eneste måten å overleve på er å gå gjennom barrikadene
og angripe fienden i nærkamp.
Angrip!
Katsuyori sender tropper fremover.
Om han fortsetter med frontalangrepet,
kan manøveren hans fortsatt lykkes.
Kuler og piler flyr overalt.
Røyk gjør det vanskelig å se.
De blir truffet fra siden med et stormangrep
av Odas fotsoldater.
Av spydene deres.
Takeda-klanen rives i filler.
Dette viser at Nobunagas plan var å lure dem inn
og holde dem i denne drapssonen.
Katsuyori er ikke villig til å gi opp.
Så han sender inn neste bølge.
Dette skjer tre, fire, fem ganger, og det river opp Takeda-klanen.
Dette er ren slakting.
Fortsett!
Det blir mer og mer åpenbart for Takeda-klanen at de ikke kan vinne.
Så mange av dem begynner å falle tilbake, å trekke seg tilbake,
og dette er det farligste øyeblikket i enhver kamp,
for når én side snur og begynner å løpe fra den andre,
da begynner nedslaktingen.
Selvsagt vil ikke Katsuyori gi seg. Han er klar til å slåss eller dø.
Men styrkene går i oppløsning…
Angrip!
…og hans underordnete trygler ham om å flykte,
til en av dem setter ham på hesten, dytter ham nordover,
og Katsuyori kommer seg tilbake til sitt eget landområde med noen av styrkene.
I løpet av slaget
blir 10 000 av Katsuyoris soldater drept på slagmarken.
Mange av Takeda-ledelsen…
…generalene som hadde tjent Shingen så lenge,
lå døde med troppene sine.
Nagashino blir ofte sett på som et vendepunkt i verdenshistorien
på grunn av Nobunagas antatte teknikk for roterende samlet ildgivning.
Det imponerende er at Nobunaga utviklet denne planen,
bruk av hindringer på en måte som moderne hærer lærer i dag,
og satte dette sammen til én plan,
utformet for å ødelegge fienden helt.
Slaget ved Nagashino var en suksess for Nobunaga og Ieyasu
fordi det virkelig skadet
en av de tre store gjenværende østlige daimyo,
og den som var nærmest Nobunagas domener.
Katsuyori har blitt så psykologisk traumatisert av denne hendelsen…
Gå nå.
…at dette er siste gang han
våger seg utenfor sitt eget område med styrkene sine.
Det tok et par år til å eliminere Takeda-klanen,
men skriften var på veggen, for å si det sånn.
De kan aldri utgjøre en alvorlig trussel mot Nobunaga etter Nagashino.
Men selv om dette var en rungende seier for Ieyasu,
blir suksessen hans undergravd når han oppdager at kona hans
planla å forråde ham.
Disse brevene ble oppdaget.
Historien er at Nobunaga hadde plassert noen spioner i Ieyasus husstand.
Dette er helt troverdig.
Alle hadde spioner hos alle, venn eller fiende.
Og hushjelpen til lady Tsukiyama, sies det,
fant disse brevene og ga dem videre til Oda Nobunaga.
Det var ikke mye bevis, og det var stort sett spekulasjoner,
men de kunne ikke ignorere problemet.
Derfor beordret Nobunaga Ieyasu til å finne en løsning.
Gå.
Tokugawa Ieyasu måtte bli kvitt lady Tsukiyama.
Slipp meg!
Så Ieyasu utviste henne.
Men om hun overlevde, kunne hun ha gjort noe mer.
Ieyasu går lenger.
Ieyasu mistenker at sønnen hans kan prøve
å gjøre det en respektfull, lojal sønn skal gjøre og hevne sin mor.
Så han beordrer at sønnen skal settes i husarrest.
Men likevel, under press fra Nobunaga,
måtte Ieyasu tvinge sin egen sønn til å begå selvmord.
Nobunaga var en sterk krigsherre og Ieyasu måtte gjøre som han sa.
Ieyasu måtte også opprettholde alliansen. Det var helt avgjørende.
Så uansett hva han mente,
om Nobunaga ga ham ordre om å henrette sønnen, måtte han det.
Det var det frykteligste han kunne blitt bedt om å gjøre,
og det påvirket forholdet hans til Nobunaga
resten av tiden de var sammen.
Seieren ved Nagashino gjør Nobunaga til den mektigste krigsherren i landet.
Det meste av Midt-Japan er nå under hans kontroll.
Drømmen om å forene hele nasjonen under sitt eget flagg er nærmere enn noensinne.
Men det kostet dyrt.
Nobunaga blir stadig mer paranoid og ser fiender overalt.
Lady Tsukiyamas svik
gjorde Nobunaga mer redd for at han hadde fiender rundt seg,
det var nesten en paranoid følelse av at alle ville bli kvitt ham.
Sett deg i Nobunagas posisjon når han innser dette.
Alle som jobber på en åker, alle som går i gatene,
en av tjenestepikene hans kan blande gift i noe å drikke.
Det er en edrueliggjørende tanke å innse at du ikke er trygg.
Faktisk hadde det vært flere forsøk på å ta Nobunagas liv.
Snikmorderen kom fra provinsen Iga.
Det var en av de minste provinsene i Sengoku-Japan.
I 150 år hadde disse menneskene styrt seg selv,
holdt alle inntrengere unna.
Da de kjempet,
gikk de sammen i selvstyrende kollektiver nesten som en geriljahær.
Så de hadde angrepet Nobunagas kommunikasjonslinjer i flere år.
De var så flinke til disse teknikkene med uregelmessig krigføring,
at det var dette som ga opphav til legenden om ninjaen fra Iga.
De viste seg å være en torn i Oda Nobunagas side.
De måtte vekk, uansett hvordan.
Nobunaga kunne ikke tillate dem å eksistere
på grunn av omdømmet og sikkerheten sin.
Og det burde ha vært lett,
men det viste seg å være en av de mest brutale og blodige kampanjene
i Nobunagas karriere.
Norsk tekst: Marte Fagervik