‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎1551. Japonia e în haos.
‎După secole de domnie, ‎guvernul central a pierdut controlul…
‎iar națiunea a fost aruncată ‎într-un război civil brutal.
‎Anarhia e la putere, ‎comandanți puternic înarmați numiți ‎daimyo
‎luptându-se pentru putere și teritoriu.
‎În mica provincie Owari,
‎într-un clan oarecare, ‎cunoscut sub numele de Oda,
‎un samurai neobișnuit e pe cale ‎să lanseze o campanie sângeroasă
‎care va trece mii prin sabie
‎și care va stabili cursul istoriei ‎japoneze pentru următorii 300 de ani.
‎JAPONIA
‎Marele eveniment din 1551 pentru familia ‎Oda a fost moartea marelui Oda Nobuhide.
‎Când a murit Nobuhide,
‎familia Oda s-a destrămat imediat.
‎Nu vei conduce niciodată clanul ăsta!
‎Moartea unui lord feudal
‎reprezenta criza supremă în orice domeniu, ‎în orice clan.
‎Tindem să credem că un clan e o familie,
‎dar nu e una așa cum o înțelegem noi.
‎Are un nucleu de persoane înrudite,
‎frați care ar putea lupta ‎pentru o funcție.
‎Dar are și servitori, vasali, socrii. ‎Deci există facțiuni.
‎Acum e momentul ‎în care facțiunile își testează forța.
‎O altă problemă a familiei Oda ‎e că era un clan relativ mic
‎și era înconjurat ‎de clanuri mult mai mari.
‎Deci membrii trebuia să fie mai strategici
‎și să se gândească mai mult ‎la cum vor supraviețui
‎dacă erau niște pești mici printre balene.
‎Deși clanul Oda era ‎într-o situație foarte periculoasă,
‎Oda Nobuhide și-a surprins familia
‎alegându-l ca moștenitor ‎pe fiul său cel mare, Oda Nobunaga…
‎care, din diferite motive, ‎nu era foarte popular.
‎Erau neînțelegeri foarte mari ‎între frații și verii lui Nobunaga,
‎care erau destul de mulți.
‎Toți au crezut că se vor descurca mai bine ‎decât tânărul Nobunaga.
‎Atitudinea lui Nobunaga ‎la funeraliile tatălui a accentuat
‎disprețul pe care multe rude îl nutreau ‎pentru el,
‎căcă, în loc să adopte ‎o atitudine îndoliată,
‎a luat o mână de tămâie ‎și a aruncat-o pe altar.
‎Nebunule!
‎Nobunaga era cunoscut ‎pentru temperamentul lui vulcanic.
‎Avea un comportament de delincvent.
‎Deci mulți oameni, atât din clanul Oda,
‎cât și din familiile ‎dai‎myo ‎aliate cu clanul Oda,
‎îl considerau un nebun.
‎Frate, te rog!
‎În Japonia, ‎ceremonia e cea mai importantă.
‎Acestor membri de clan ‎le place să acționeze ca pe vremuri.
‎El renunță complet la tradiție.
‎Comportamentul lui Nobunaga ‎i-a îngrijorat așa de mult
‎pe cei pe care trebuia să îi conducă,
‎încât unul dintre ei a întreprins ‎cea mai dramatică acțiune posibilă.
‎Îl chema Hirate Masahide
‎și trebuia să fie consilierul-șef ‎al noului moștenitor.
‎Era atât de îngrozit și rușinat ‎de comportamentul lui Nobunaga
‎încât a protestat prin ‎seppuku.
‎Adică, și-a despicat burta.
‎E o formă de eviscerare ritualică.
‎În unele cazuri, se zice ‎că unii și-au despicat burta
‎și și-au scos mațele.
‎Era un mod de a controla propria morții.
‎Dar putea fi, în unele cazuri, ‎și un mod de a determina un protest.
‎Putea fi un mod de a determina un apropiat ‎să facă ceva.
‎Este posibil ca Masahide ‎să semnalizeze celor din clanul Oda:
‎„Dacă voi credeți că Nobunaga ‎e un nebun și un sălbatic
‎și mă respectați,
‎sinuciderea mea ar trebui să fie un semn
‎că, poate, Nobunaga nu e cel ‎pe care doriți să-l susțineți.”
‎Din prima zi, ‎viața lui Nobunaga a fost în pericol.
‎A recunoscut că era un om singur ‎într-un teritoriu periculos.
‎Mai ales teritoriul familial.
‎În perioada Sengoku, crimele în familie ‎erau extrem de frecvente.
‎Tații își ucideau fiii.
‎Fiii își ucideau tații. ‎Frații se omorau între ei.
‎Și toate astea pentru a prelua puterea.
‎Erau suspiciuni că soția lui, Nōhime, ‎complota împotriva lui…
‎căci era fiica inamicului său de moarte, ‎Saitō Dōsan, cunoscut ca Vipera din Mino.
‎Ea era fiica Viperei.
‎Se căsătoriseră ca să aducă pacea ‎între cele 2 clanuri,
‎deci existau suspiciuni ‎că ar fi fost pusă să îl spioneze.
‎Poate chiar să îl ucidă, dacă era necesar.
‎Acesta era unul dintre marile pericole ‎ale acestui tip de mariaj:
‎aveai în pat ‎pe fiica celui mai mare dușman al tău.
‎Putea să îl omoare cu otravă.
‎Dacă moare, e bine pentru noi.
‎E egoist.
‎Se gândește doar la el.
‎Și erau suspiciuni că ea conspira
‎cu fratele lui mai mic, Nobuyuki.
‎FRATELE LUI NOBUNAGA
‎Nobuyuki era destul de admirat în familie,
‎având o fire foarte controlată, ‎spre deosebire de Nobunaga.
‎Era fiul cel bun, ca să spunem așa.
‎Cel care și-a menținut demnitatea ‎de-a lungul vieții tatălui său.
‎Din fericire pentru Nobunaga, ‎unul dintre vasalii săi loiali
‎l-a informat ‎că Nobuyuki plănuia o preluare.
‎Te rog, iartă-mă!
‎Frate…
‎Nu ești fratele meu.
‎Acest lucru demonstrează o latură ‎a caracterului său…
‎extrem de brutală.
‎Înrădăcinată în dorința de a supraviețui,
‎înrădăcinată în dorința de a reuși,
‎acesta era modul lui Nobunaga de a anunța
‎că va lua totul sau va muri încercând.
‎Înfrângerea acestui individ
‎a arătat că Nobunaga e o forță de temut.
‎Odată cu eliminarea amenințărilor ‎din familia sa apropiată,
‎Nobunaga și-a îndreptat atenția ‎spre ultima și cea mai mare amenințare
‎pentru controlul provinciei Owari.
‎Respectiv, vărul lui Nobukata.
‎Nobukata controlează Owari de Nord.
‎Are 3.000 de soldați sub comanda sa.
‎Nobukata e un adversar puternic.
‎Deci, în acest moment, ‎avem doi războinici capabili.
‎Concurența dintre ei era inevitabilă.
‎Fiecare deținea cam jumătate ‎din provincia Owari în acel moment.
‎Voiau mai multă putere.
‎Nu numai ‎că se luptau pe pământ și teritoriu,
‎dar și pe șefia familiei Oda.
‎În acest scop, ‎cred că Nobunaga căuta o luptă decisivă
‎care fie îl va face învingător, ‎fie îi va aduce moartea.
‎Pentru ca Oda Nobunaga să lupte, ‎îi trebuia o armată plină de samurai.
‎Cu opt sute de ani înaintea lui Nobunaga,
‎nimeni nu voia să fie numit samurai ‎căci însemna „servitor”.
‎Dar, treptat, a dobândit înțelesul ‎pe care îl știm astăzi,
‎un fel de cavaler al Japoniei medievale.
‎În cele din urmă, „samurai” ‎a însemnat ‎„bushi”‎, clasă războinică.
‎Desigur, cea mai emblematică armă ‎a samuraiului era katana.
‎Sabia japoneză.
‎Considerată cea mai bună sabie ‎făcută vreodată în istoria lumii.
‎Avea o lamă foarte ascuțită, rezistentă, ‎care era curbată.
‎Îi permitea unui samurai să dea ‎o lovitură nimicitoare de la teacă.
‎De asemenea, oferea un avantaj uriaș ‎și unui samurai călare,
‎căci orice lovitură îndreptată ‎spre un infanterist…
‎l-ar fi tăiat cu toată forța dată de calul ‎care înaintează.
‎Erau niște războinici atletici uimitori.
‎N-au cunoscut decât bătălia ‎timp de un secol. S-au născut în luptă.
‎Sunt probabil cei mai mari războinici ‎din istorie.
‎Nobunaga încă respecta tradițiile antice ‎ale samurailor.
‎Dar și-a dat seama că războiul din Japonia ‎se îndepărtează de stilul vechi.
‎Războiul devenea industrial. ‎Avea nevoie de o armată mare.
‎Oda Nobunaga este un fel ‎de Alexandru cel Mare al Japoniei.
‎A fost poate ‎cel mai inovator lider al vremii,
‎fiindcă era foarte deschis ‎la tot felul de idei noi.
‎Până la Nobunaga,
‎armatele și bătăliile au fost ‎la scară destul de mică.
‎Pe măsură ce armatele au crescut,
‎sub presiunea supraviețuirii ‎împotriva rivalilor,
‎Nobunaga a început să recruteze ‎tot mai mulți oameni de rând.
‎Se numeau ‎ashigaru‎.
‎Erau țărani condamnați să lupte.
‎Erau infanteriștii.
‎Erau oameni care au trăit ‎sub dominația samurailor
‎timp de aproape 400 de ani.
‎Erau sclavii marilor lorzi,
‎care îi foloseau ‎așa cum alții folosesc mărunțișul.
‎Dar e o diferență foarte mare ‎între ‎ashigaru ‎lui Nobunaga
‎și ‎ashigaru ‎tradițional
‎care era un fel de țăran cu ciomag.
‎Nobunaga i-a antrenat ‎și i-a înarmat corespunzător.
‎Și-a dat seama că, cu puțină loialitate,
‎vor deveni foarte eficienți și periculoși.
‎Trupele astea valorau mai mult ‎decât orice samurai.
‎S-au transformat dintr-o gloată ‎într-o armată.
‎În 1558, la an după ce și-a ucis fratele,
‎alături de noua sa armată ‎de aproximativ 3.000 de soldați țărani,
‎Nobunaga își părăsește cetatea ‎din sudul Owari
‎și merge spre nord ‎pentru a-l ataca pe Nobukata.
‎Ca răspuns,
‎Nobukata își cheamă propria armată ‎de 3.000 de samurai căliți în luptă,
‎pentru a intercepta ‎și a distruge invadatorii.
‎Nobunaga are puțină experiență ‎cu comanda pe câmpul de luptă
‎și se confruntă cu forțe copleșitoare,
‎dar are un avantaj,
‎un dar din lumea de afară
‎care va schimba pe veci războiul japonez.
‎În 1453, o navă portugheză ‎care venea din Macau
‎a fost prinsă într-o furtună
‎și a naufragiat pe insula Tanegashima,
‎de lângă coasta sudică a Japoniei.
‎Se crede că încerca să ajungă ‎pe continentul chinez.
‎Așa cum e des întâlnit în istoria ‎Japoniei, s-a întâmplat ceva din greșeală.
‎Cineva a ajuns în Japonia deși n-a vrut.
‎Nava a adus o armă, archebuza.
‎Pentru mulți ‎daimyo‎, armele de foc
‎nu păreau să aducă beneficii imediate.
‎Erau greu de încărcat, ‎gălăgioase, urât mirositoare
‎și, dacă ploua, ‎era posibil să nu funcționeze.
‎Deci mulți ‎daimyo ‎au fost reticenți
‎să adopte complet archebuza.
‎Nobunaga nu era prea îngrijorat.
‎Fiind dintr-un ținut mai mic, ‎trebuia să profite de orice avantaj
‎pentru a învinge dușmani mai mari.
‎Deci, a fost dispus ‎să introducă archebuza de la început.
‎Nobunaga a fost printre primii ‎ce a recunoscut potențialul
‎și a reușit să finanțeze cumpărarea ‎unui număr mare de arme,
‎ceea ce le-a transformat ‎din doar e parte a câmpului de luptă,
‎în forța dominatoare.
‎Nobukata și Nobunaga se îndreptau ‎spre luptă
‎când Nobunaga a atacat.
‎A părăsit castelul Kiyosu
‎și și-a mutat armata spre Iwakura,
‎unde erau soldații lui Nobukata.
‎Nobunaga avea în jur de 3.000 de soldați.
‎Și avea în jur de 400 sau 500 de arme.
‎Oponentul lui, ‎Nobukata, avea și el 3.000 de soldați.
‎Probabil că erau mai bine echipați.
‎Cred că sunteți pregătiți să muriți.
‎Înainte!
‎Pentru Nobukata și Nobunaga, ‎lupta era pe viață și pe moarte.
‎Deși nu ar fi eliminat complet ‎forțele inamice,
‎erau șanse mari ca cel care pierde ‎să fie eliminat,
‎iar supușii săi să schimbe tabăra.
‎Așteptați!
‎Nobunaga a trebuit ‎să-și păcălească dușmanul
‎să înainteze în zona de tragere ‎de aproximativ 100 de metri.
‎Așteptați!
‎Foc!
‎Trasul în salve ‎de către rânduri întregi de muschetari
‎ar fi slăbit și cel mai mare adversar, ‎înarmat sau nu.
‎Dar timpul de reîncărcare a muschetei ‎e foarte lung.
‎Așa că bătălia a ajuns în cele din urmă…
‎să fie corp la corp.
‎În această luptă, ‎există o armată formată în mare din țărani
‎care luptă împotriva unei forțe de elită ‎ce îi desconsideră.
‎Când acești samurai obosiți ajung ‎în raza de acțiune,
‎se luptă cu bărbați care nu au nimic ‎de pierdut și totul de câștigat.
‎Lupta corp la corp e mai brutală ‎decât își poate imagina cineva.
‎Ești așa de aproape ‎că miroși ce a mâncat inamicul.
‎Ești așa de aproape ‎că îl poți vedea murind,
‎când îi înfigi sabia prin măruntaie.
‎Între timp, proiectile zboară prin aer.
‎Se aud oameni care urlă,
‎atât strigăte de luptă, ‎cât și cele ale răniților.
‎Parcă ai lupta în iad.
‎După trei ore… ‎oamenii lui Nobunaga sunt în avantaj.
‎Ei răzbat printre forțele lui Nobukata ‎și le înfrâng.
‎Până la sfârșitul bătăliei, se presupune ‎că au murit peste 1200 de oameni.
‎Numărul victimelor e incredibil de mare ‎pentru o luptă atât de mică.
‎Forțele din Iwakura ale lui Nobukata ‎se retrag în castelul Iwakura…
‎care rezistă asediului timp de trei luni, ‎dar, în cele din urmă, cade.
‎Nobukata e omorât…
‎iar Nobunaga rămâne singurul stăpân ‎al provinciei Owari.
‎În urma bătăliei de la Ukino,
‎Nobunaga a pus, în sfârșit, ‎stăpânire pe provincia Owari.
‎Era lordul clanului Oda.
‎Deși era tânăr, Nobunaga s-a transformat ‎într-un comandant tactic foarte capabil.
‎Nu mai era „nebunul din Owari”.
‎El recunoscuse în propria armată
‎puterile și slăbiciunile ‎samuraiului tradițional,
‎beneficiile soldaților țărani
‎și importanța tehnologiei.
‎Acesta a fost punctul de cotitură ‎al ambiției lui.
‎Măreția militară a lui Nobunaga ‎demonstrată în cucerirea provinciei Owari
‎urma să fie dezlănțuită în altă parte.
‎După nouă ani sângeroși ‎de la moartea tatălui său,
‎Nobunaga e acum liderul indiscutabil ‎al provinciei Owari.
‎Dar domnia lui abia a început ‎când se ridică o nouă amenințare din est.
‎Imagawa Yoshimoto, unul dintre ‎cei mai temuți ‎daimyo, ‎sau comandanți,
‎e în mișcare cu o armată uriașă ‎în spatele lui.
‎Ținta lui e Kyoto, capitala națiunii și ‎centrul tradițional al puterii militare.
‎Ca să ajungă acolo, ‎va mărșălui direct prin Owari.
‎Dacă reușește,
‎ambițiile lui Nobunaga vor primi ‎o lovitură devastatoare.
‎Probabil că erau șase, ‎poate opt, ‎daimyo ‎foarte puternici
‎care ar fi putut încerca ‎o unificare națională.
‎Asta înseamnă revendicarea capitalei, ‎Kyoto.
‎Imagawa era unul dintre ei.
‎Intenția lui Imagawa Yoshimoto era ‎să stăpânească Kyoto.
‎Pentru asta, ‎trebuia să mărșăluiască în capitală.
‎Ca să mărșăluiască în capitală, ‎trebuia să traverseze provincia Owari.
‎Dar Nobunaga nu avea să îi permită ‎lui Imagawa să treacă.
‎Nobunaga a decis să oprească avansul ‎lui Imagawa la granița sa.
‎Prin urmare, nu au avut altă șansă ‎decât să se lupte.
‎Într-un conflict cu clanul Oda, ‎Imagawa Yoshimoto avea toate avantajele.
‎Imagawa Yoshimoto era stăpânul ‎unui domeniu mare, bogat și puternic.
‎După unele cronici, armata lui era formată ‎din 45.000 de soldați.
‎O estimare mai rezonabilă e de 25.000.
‎Dar, totuși, ‎mult superioară celei strânse de Nobunaga.
‎Armata lui Nobunaga era depășită ‎cu 12 la 1.
‎Deci, având în vedere armata superioară ‎a lui Imagawa,
‎el a anticipat că va putea să vină, ‎să-l elimine pe Nobunaga
‎și să-și continue drumul spre Kyoto.
‎A început să atace câteva cetăți ‎de frontieră ale lui Nobunaga
‎și să le captureze destul de ușor.
‎Samuraiul trimis să conducă misiunea ‎se numea Tokugawa Ieyasu.
‎Ieyasu e tânăr, dar e un tactician genial.
‎Îl slujește pe Yoshimoto.
‎Dar e și foarte ambițios
‎și vede că viitorul lui ar putea fi ‎mult mai măreț.
‎Generalii lui Nobunaga înțeleg ‎că șansele sunt împotriva lor
‎și că sunt în dezavantaj, ‎așa că îl îndemnă
‎să facă ceea ce e convențional, ‎să se pregătească de asediu
‎în cea mai bine apărată poziție,
‎să încerce să reziste ‎și poate va avea noroc.
‎Nobunaga are o viziune diferită.
‎Va încerca ‎să facă ceva neașteptat, neobișnuit,
‎ce va lua inamicul prin surprindere.
‎Și speră ca pariul să fie suficient
‎pentru a schimba situația ‎într-un mod care îi e favorabil.
‎O mare abilitate a lui Nobunaga e ‎capacitatea de organizare.
‎Era depășit numeric,
‎dar el avea informații mai bune.
‎Acesta e un alt exemplu minunat ‎al strălucirii lui Nobunaga.
‎Avea iscoade în toată provincia,
‎care îi oferea informații zilnic, ‎dacă nu din oră în oră.
‎Mișcarea inamicilor, puterea lor, ‎unde au instalat tabăra, ce fac.
‎El știa tot.
‎Nobunaga a trimis iscoade și a aflat ‎că tabăra lui Yoshimoto
‎era pe un munte numit Okehazama.
‎Imagawa Yoshimoto era instalat ‎la Okehazama cu 5.000 de oameni.
‎Deci restul armatei lui era în altă parte.
‎Deci… în ansamblu, se dezvoltă imaginea
‎că Imagawa Yoshimoto are o forță mare,
‎dar e foarte fracturată, împărțită.
‎Nobunaga a dedus că, dacă îl ucide ‎pe liderul armatei inamice,
‎armata va cădea, ‎căci nu o mai ține nimic legată.
‎Deci, nu trebuie să-i bată, trebuie doar ‎să-l ucidă pe Imagawa Yoshimoto.
‎Decide că va lansa un atac surpriză.
‎În această perioadă a războaielor civile, ‎luptele se dau, în mare, convențional.
‎Se luptă în spații deschise. ‎Se investește în asedii.
‎Nimeni nu a încercat ‎un astfel de atac surpriză.
‎Dar Nobunaga era dispus să atace ‎armate mult mai numeroase,
‎deși n-avea mari șanse, ‎și să profite de ocazie.
‎Să atace noaptea ‎sau să atace prin surprindere.
‎E un semn timpuriu
‎al inteligenței, inventivității ‎și neconvenționalității lui Nobunaga.
‎În acest moment, Nobunaga și armata lui ‎au înconjurat tabăra lui Yoshimoto.
‎Imagawa Yoshimoto conducea ‎o ceremonie de inspecție a capetelor.
‎Acesta era un eveniment ‎în care unui comandant
‎i se prezentau ‎capetele dușmanilor învinși.
‎Acestea erau aranjate, spălate, machiate.
‎Într-un fel ciudat, ceremonia e
‎un act de răzbunare ‎și umilire a adversarului,
‎al cărui cap e prezentat ca un obiect,
‎dar e, de asemenea, și o formă de respect.
‎Aceste capete erau prezentate
‎cu onoarea cuvenită ‎foștilor lor proprietari.
‎Imagawa Yoshimoto e ‎în ceea ce am numi o postură necombativă.
‎Mâncau, beau, sărbătoreau ‎că lucrurile au mers bine până atunci.
‎Acesta e momentul ‎pe care Nobunaga îl aștepta.
‎Dar e riscant. ‎E un moment crucial pentru Nobunaga.
‎Dar nu are opțiuni.
‎Trebuie să-l omoare pe Yoshimoto. ‎Trebuie să taie capul șarpelui.
‎Soldații lui se avântă
‎și încep să ucidă toți oamenii ‎lui Imagawa pe care pun mâna.
‎Aceștia nu știu ce i-a lovit.
‎Imagawa Yoshimoto crede ‎că a izbucnit o ceartă,
‎pentru că soldații lui au băut ‎și s-au luat la bătaie.
‎Le ia ceva timp să-și dea seama ‎că sunt atacați.
‎Între timp, soldații Oda înaintează.
‎Oamenii lui Imagawa se panichează. ‎Își aruncă armele.
‎Aleargă spre dealuri cât de repede pot.
‎E un mare haos.
‎Și foarte repede…
‎Yoshimoto a rămas cu 300 de soldați.
‎Deci, acum, roata s-a întors.
‎E o luptă disperată.
‎Iar unul dintre soldații Oda ‎are ocazia să-l atace pe Yoshimoto.
‎Generalul inamic e mort.
‎Soldații rămași ai lui Imagawa fug.
‎Forțele lui Imagawa aflate în altă parte
‎aud ce s-a întâmplat și se retrag.
‎Nobunaga a reușit o victorie uimitoare.
‎Bătălia de la Okehazama a durat 15 minute,
‎dar a fost una dintre cele mai importante ‎bătălii din istoria Japoniei.
‎Atacul său surpriză ‎arată că e un geniu strategic,
‎un lucru foarte rar în această epocă.
‎Clanurile mai mici n-ar fi îndrăznit ‎să înfrunte un așa adversar puternic.
‎Dar comportamentul care îi îngrijora ‎pe unii dintre vasalii lui Nobunaga
‎la înmormântarea tatălui…
‎își dovedește utilitatea.
‎Arată că e nesăbuit,
‎că își asumă riscuri, ‎dar și că analizează atent…
‎cele mai bune șanse ‎să supraviețuiască și să cucerească.
‎În afară de distrugerea ‎unui bloc de putere din Japonia centrală,
‎lupta l-a făcut cunoscut pe Oda Nobunaga.
‎Și i-a servit ca bază
‎pentru începerea reunificării Japoniei.
‎Lupta de la Okehazama i-a oferit ‎lui Nobunaga două alianțe importante
‎care îl vor susține mulți ani ‎și-l vor ajuta în succesele sale viitoare.
‎La Okehazama, Nobunaga a apreciat ‎pentru prima dată talentele
‎unui tânăr samurai din armata lui ‎care s-a alăturat ca ‎ashigaru‎.
‎Numele lui era Toyotomi Hideyoshi.
‎Hideyoshi a început cariera ‎ca infanterist în armata lui Nobunaga,
‎dar l-a impresionat pe acesta ‎cu abilitățile sale de luptă.
‎Acestea nu se limitau ‎doar la lupta corp la corp.
‎Era și capabil să-i organizeze pe alții.
‎Cu alte cuvinte, ‎demonstra potențial de lider.
‎Drept urmare, ‎Hideyoshi a înaintat în grad,
‎devenind unul dintre ‎cei mai devotați generali ai săi
‎și cineva ‎care va influența mult istoria Japoniei.
‎O altă alianță importantă s-a mai făurit ‎în urma bătăliei.
‎Și era una foarte diferită
‎de relația dintre Nobunaga și Hideyoshi.
‎Omul despre care vorbim ‎se numea Tokugawa Ieyasu.
‎Când era tânăr, fusese oferit ca ostatic ‎de tatăl său familiei Imagawa.
‎Tânărul Ieyasu a fost crescut ‎și antrenat pentru armata lui Imagawa.
‎Dar liderul familiei Imagawa ‎era mort acum.
‎Așa că Ieyasu a decis să se alăture
‎celui care i-a învins stăpânul, ‎lui Oda Nobunaga.
‎Ieyasu și-a schimbat alianța ‎foarte repede.
‎Asta arată cât de fragile erau ‎alianțele în perioada Sengoku.
‎Nu mai existau reguli. Totul era o luptă ‎pentru controlul Japoniei.
‎Deci cei care erau dispuși să riște
‎se vor alătura
‎celor care păreau mai puternici ‎sau în ascensiune.
‎Bătălia de la Okehazama e importantă
‎pentru că, dintr-o dată, cei trei oameni ‎ce vor modela destinul Japoniei se unesc,
‎Oda Nobunaga,
‎Toyotomi Hideyoshi
‎și Tokugawa Ieyasu.
‎Cu Ieyasu și Hideyoshi alături,
‎Nobunaga lansează mai multe ‎campanii sângeroase împotriva rivalilor.
‎Cucerește și mai multe ținuturi.
‎Apoi, mărșăluiește cu îndrăzneală ‎spre Kyoto, capitala națiunii.
‎De aici, Nobunaga plănuiește ‎cea mai îndrăzneață campanie a sa,
‎reunificarea întregii Japonii.
‎Dar mai are până să reușească.
‎Mai sunt și alți ‎daimyo ‎în vest și nord
‎care amenințau puterea lui Nobunaga,
‎fiindcă nu voiau să se supună.
‎Și cei care nu i se supun
‎îi vor simți mânia, îi vor simți sabia,
‎fiindcă nu tolera ‎niciun fel de disensiune.
‎Numai un astfel de om
‎putea să înceapă procesul de unificare ‎al Japoniei.
‎Acest scenariu i-a înfuriat inevitabil ‎pe rivalii lui Nobunaga.
‎Știau că Nobunaga dorea puterea pentru el.
‎Deci, adevărata luptă pentru Japonia ‎urma să înceapă.
‎Subtitrarea: Dan Anescu