TEMNÉ DNY
TŘI ROKY PŘED PRVNÍM ROČNÍKEM HLADOVÝCH HER
Tady je něco k jídlu! Honem!
Pojďme!
-Proč to dělá? -Hladoví.
Tvůj otec je mrtev, Coriolane. Podle všeho to udělal rebel.
Past v lese... ve Dvanáctém kraji.
Musíme se teď postarat, aby na nás mohl být pyšný.
ČÁST PRVNÍ: TRENÉR
POZOR! JED NA KRYSY!
Tigris?
Panemský skvoste
Mocné město
Tigris, kde mám košili?
Záříš po věky a stále víc
V pokoře ctíme ideál tvůj
S láskou jdeme ti vstříc
Moc hezké, madam babičko. Možná ale o tóninu víš.
Neviděla jsi Tigris? Hledám otcovu slavností košili.
Ne.
-Corio? -Tigris?
-Omlouvám se. Vím, že jdu pozdě. -Ale podívej, povedlo se.
Vylepšila jsem ji. Myslím, že je opravdu nádherná.
Překrásná.
Jsi nejlepší sestřenice všech dob. Chci vědět všechno.
No, kde mám začít? Řekla jsem v práci Fabricii,
že musí vybělit záclony a košili jsem tajně strčila mezi ně.
-Mozaikovité knoflíčky jsem vyrobila z... -Z kachliček v koupelně. Geniální.
Našel jsi ty brambory? Uvařila jsem je kvůli škrobu.
-A taky bys měl dnes něco sníst. -Ať si je dá madam babička.
Moc ti to sluší.
Madam babičko! Pojď se podívat!
Coriolanus Snow, budoucí prezident Panemu.
-Zdravíme tě. -V ten pravý okamžik.
Babičko...
Po dnešku mohu vypěstovat spoustu dalších.
Známky mám dobré a nikdy jsem nevynechal ani hodinu.
Za deset let.
To mi neupře ani děkan Highbottom.
-Není pravda, že tě nenávidí. -Děkan nenávidí všechny.
Opovrhuje mnou.
Za co ty peníze utratíš nejdřív?
Za nové šaty?
-Čokoládu? -Ach, čokoláda!
Je to Plinthovo stipendium, Tigris.
Budeme mít na nájem. Všechno pokryje sníh.
Vida, Coriolanus Snow.
Klemko.
Potíš se?
Je Den sklizně. Dali jsme řidiči na ráno volno.
Ten nevděčník by tě měl prosit, aby tě dnes mohl svézt.
Nezapomeň, že jsem byla tvůj třídní parťák,
až se budeš radovat z Plinthova stipendia.
Stipendium? Ale no tak! Já jen chci sloužit Panemu.
Máš hlad?
Kuchař podával k snídani steak. Půlku jsme museli vyhodit.
Styď se, Corio. Copak nevíš, že lid v krajích hladoví?
Hodně štěstí. Ne že bys ho potřeboval.
Ahoj.
Konečně, hvězdný žák. To je parádní košile.
Co je to za knoflíky? Mozaikovité kamínky?
Proto mi připomínají koupelnu pro služku.
Ochutnali jste už to jehněčí? Je příšerné.
Rukama jí jen sprostota, Felixi. Tatínek tě nenaučil slušnému stolování?
Možná by to byl udělal, kdyby neměl tolik práce s řízením země.
Pozvali nás sem kvůli Plinthově stipendiu, ne?
Slyšel jsem totiž, že je tady doktorka Gaulová.
Plinth.
Podívejte se na ten potěr.
Kdo by si pomyslel, že přijetí do Kapitolu si lze koupit.
No, ale úroveň si koupit nelze. Viděli jste, co má jeho matka na sobě?
Pardon, jeho máma.
Navlékněte tuřín do šatů, ale přesto bude žadonit o rozmačkání.
Nemluv tak. Všichni víme, že ho máš rád.
Nemám ho rád, Arachné. Toleruju ho. Je z krajů.
-Toleruj, ale nepodporuj. -To jistě.
Ještě jednou zaslechnu, jak jsou Hladové hry nemorální,
tak je strčím do arény...
Sejane. Takže jsi pro jednou dorazil na sklizeň.
A ty ses dostal k maturitě, Feste. Oba jsme v šoku.
-Vyklop to. Kdo získal stipendium? -Kdepak, přece otci nezkazím velký den.
Nikdo ho tady sice nemá rád, zato jeho peníze přímo zbožňují.
Znáš ten pocit, že, Arachné?
Moc vtipné.
Poslyš...
Vím, že si děláš velké naděje.
Ale dnes se stipendium udělovat nebude.
Už ne.
-Je mi to moc líto. -Cože?
Jak okouzlující, hledět v tento slavností den na vaše zářivě mladé tváře.
Jsem doktorka Volumnia Gaulová, pokorná vrchní tvůrkyně her,
jež má na starost ministerstvo války a všechny s ním spojené záležitosti.
Dnes jsem se uvolnila z laboratoře, abych si vás prohlédla.
Vůdce příští generace.
Koneckonců tady nebudu věčně.
A nyní mám tu čest představit vám duchovního otce samotných Hladových her.
Děkana Cascu Highbottoma.
Vybraní studenti školy
a samozřejmě i vy, doktorko Gaulová.
Svolal jsem vás dnes všechny
k příležitosti desátého sklizňového ceremoniálu,
během něhož jsou vybrány dvě děti z každého kraje,
aby byly vrženy do arény a bojovaly v ní na život a na smrt.
Nemohu uvěřit, že ho stále nechávají mluvit na veřejnosti.
A nyní zde sedí našich čtyřiadvacet největších nadějí.
V očekávání výsledků náročného studia v této prestižní instituci.
Už se nemohou dočkat, až se dozvědí, kdo získá Plinthovo stipendium.
A tím i zlatou budoucnost.
Jsem tady však proto, abych vám sdělil, že letos dochází ke změně.
Čeká vás ještě poslední úkol, jenž prokáže vaši cenu.
Hry totiž vážené občany Kapitolu omrzely
a už je zkrátka nesledují.
A pokud mají vůbec pokračovat, je třeba zajistit jim publikum.
Vrchní tvůrkyně her tudíž zasáhla, aby prostřednictvím
svého jedinečného vkusu posílila hodnoty patriotismu,
a to počínaje vámi.
O Plinthově stipendiu již nebudou rozhodovat nejlepší známky.
Prosím?
Nýbrž to, kdo bude v Hladových hrách nejlepším trenérem.
Je to zcela nová role.
Jak bude sklizeň pokračovat,
v zákulisí přidělím každému krajovému splátci trenéra z Kapitolu,
který je musí přesvědčit, aby se před kamerami náležitě ukázali.
Nejlepší trenér bude jistě ten, jehož splátce v hrách zvítězí.
Co když dostanu zakrslou holku z chudých krajů?
Zemře během prvních dvou minut stejně jako loni a předloni.
Vaším úkolem je učinit z těch dětí podívanou, slečno Craneová.
Nikoliv přeživší.
Vítězství v hrách je jen jedním z hledisek.
Na tomto nejnovějším projektu závisí celá vaše budoucnost.
A musím vám rovněž sdělit, že ten, kdo bude přistižen při podvodu,
poskytne-li třeba svému splátci neférovou výhodu...
nebude mít budoucnost vůbec žádnou.
Ach, už je to tady.
Nechť započne sklizňový ceremoniál.
První kraj.
Chlapec připadá... Livii Cardewové.
Dívka Palmyře Montyové.
Druhý kraj. Chlapec...
jak příhodné.
Chlapec připadne Sejanovi Plinthovi.
Máš nejlepší kus z vrhu.
Zapomínáš, že i já jsem z vrhu.
Kraj Čtvrtý. Chlapec, Persephona Priceová.
Dívka, Festus Creed.
Sedmý kraj. Chlapec, Vipsania Sicklová.
Dívka, Mlaďas Harrington.
Kraj Osmý.
Chlapec, Juno Phippsová. Dívka, Humorius Heavensbee.
Desátý kraj.
Chlapec, Domicie Whimsiwicková.
Dívka, Arachné Craneová.
Jedenáctý kraj.
Chlapec, Clemensie Dovecoatová. Dívka, Felix Ravinstill.
Kraj Dvanáctý. Chlapec, Lysistrata Vickersová.
Z tohoto budete mít jistě radost, slečno Craneová.
Zakrslá holka z Dvanáctého kraje
připadá Coriolanovi Snowovi.
Lucy Gray Bairdová.
A teď se z toho zkus vyzpívat, Lucy Gray.
Co to má za šaty?
Ona je snad klaun.
Lucy Gray. Nevěděl jsem to!
Nevěděl jsem to! Mrzí mě to.
Moje dcera! Pomozte jí!
-Dejte to ze mě pryč! -Pomozte jí!
To stačí. Nechte ji být.
Dejte mi chvilku, hoši.
Nevezmeš mi minulost
Nevezmeš mi, co již bylo
Můžeš mi vzít tátu
Jméno se ale vytratilo
To, co můžeš mi vzít
Nestálo za to mít
To, co můžeš mi vzít
Nestálo za to mít
Ona zpívá? Zbláznila se?
Nevezmeš mi šarm
Nevezmeš mi humor
Nevezmeš mi jmění
Kapitol říká, ať točíme dál.
Vždyť nemám ani úhor
To, co můžeš mi vzít
Nestálo nikdy za to mít
Nevezmeš mi vzdor
Slova, co mám na čele
Tak táhni do prdele!
Jdeme, hoši.
Je duševně chorá.
Vidím, že jste hrdý. Jako váš otec.
Ano. On a já jsme byli nejlepšími přáteli.
Kdysi.
Prozraďte mi, pane Snowe, co hodláte po těchto hrách dělat?
Doufám, že půjdu na Univerzitu, pane. Přirozeně.
Ale když se vám nepodaří získat stipendium, co pak?
Samozřejmě zaplatíme školné.
Koukněte se na sebe.
Narychlo vyspravená košile a těsné boty.
Zoufale se snažíte zapadnout, byť velice dobře vím,
že Snowovi nemají ani na nočník, do kterého by močili.
Hodně štěstí s tím nebohým ptáčkem zpěváčkem.
Sabotuje nás.
Ta holka je v hrách bez šance. Viděla jsi ji. Je podvyživená. A labilní.
-Děkan říkal, že nejde jen o vítězství. -Jde výhradně o vítězství!
Když už ne v hrách, tak u lidí určitě.
Lucy Gray v aréně nepřežije ani minutu.
Což znamená, že do té doby se počítá každá sekunda.
Přiměju ji, aby znovu zazpívala.
Na jejím místě bych nezazpívala už ani tón.
Neudělala bych vůbec nic.
-Jedině že bych ti důvěřovala. -Je z krajů, Tigris.
Ví, že ji nenávidíme a přeje nám smrt.
Jak ji mám asi přimět, aby mi věřila?
Představ si, že by vytáhli tvé jméno a vytrhli tě z domova.
Chtěla bych vědět, že tady na mně pořád někomu záleží.
Nepodceňuj ji jen proto, že je z krajů, Corio.
Možná s ní máš společného víc, než si myslíš.
Transferový tým, dopředu!
Vystupte z vlaku!
Pohyb. Jdeme.
Vylez!
Dělej.
Nechte mě!
Pomozte, prosím!
-Ne, ne, ne. -Dostaňte ji ven.
Vítejte v Kapitolu.
Když jsem byla malá,
máma mě koupala v podmáslí a okvětních lístcích růží.
Chutná to jako před spaním.
-Nezdá se, že by jsi tady měl být. -No, asi bych neměl. Ale jsem tvůj trenér.
Rebel.
A co dělá trenér kromě toho, že mi nosí růže?
-Budu se o tebe co nejlépe starat. -Ne!
-Vstaň! -Tak to hodně štěstí, krasavče.
Tak jdeme. Pohyb!
Promiňte, mohu...
Promiňte, chtěl bych doprovodit svou splátkyni.
Do auta. Honem.
Hej! Hej! Pojď sem!
Vlez tam!
Ahoj.
Copak je, fešáku? Jsi ve špatný kleci?
Ne. Tahle klec je okouzlující.
-Sejmi ho, Žneci! -Na místě tě zabiju!
Udělá to. Žnec už zabil mírotvorce v Jedenáctém.
Mlč, Anýzie!
-Zabijeme ho všichni. -Souhlas.
-Už nemáme co ztratit. -Copak nemáš doma rodinu?
Zabijou je, když mu ublížíš. A pak i tebe. Navíc je to můj trenér.
-Možná ho budu potřebovat. -Jak to, že máš trenýra?
Trenéra. Dostane ho každý z vás.
Aha, a to ti jako máme věřit, jo?
Jsem tady, abych pomáhal.
Pročpak má ta duhová holka zvláštní zacházení, co?
Proč tady nejsou i naši trenéři?
Nejspíš neměli inspiraci.
Necháme je postavit se a popadnout dech.
Takové entrée jim závidím.
Vítá vás Lukrecius „Luky“ Flickerman, muž, kterého není třeba představovat.
Všichni mě znáte jako oblíbeného meteorologa a amatérského kouzelníka.
Ale hádejte, kde jsem dnes? Tady je nápověda.
Správně. V zoologické zahradě Kapitolu,
kde za těmito mřížemi budou pro vaši potěchu vystaveni letošní splátci.
Ano, všech čtyřiadvacet, jelikož...
Panemský to skvoste!
To je uniforma Akademie, ne?
Promiňte! Zdravím, pane. Ano, vy. V červeném.
Kdo jste a proč jste tam s nimi? Vysíláme živě. Kapitol se dívá.
Postav se tomu čelem.
Jste v pořádku?
Pane? Kdo jste?
Lucy Gray Bairdová. Smím tě představit sousedům?
Ocenil bych odpověď, ale stačí cokoliv.
Haló?
Oni mě tam neslyší?
No, to se rozhodně nevidí každý den. Drží se za ruce.
Ano, ano. Kdo jste, pane? Co děláte v té kleci?
Zdravím vás. Jak se máte? Jmenuji se Coriolanus Snow.
A toto je má splátkyně,
Lucy Gray Bairdová z Dvanáctého kraje.
-Ahoj. Jak se jmenuješ? -Já jsem Pontius.
-Ráda tě poznávám. To je tvá sestra? -To je Venuše. Jsou jí teprve čtyři.
-No, to je podle mě moc pěkný věk. -Kde jsi našla toho hada?
To on našel mě. Asi má rád hudbu. Můj zpěv ho uklidňoval.
-Mohu si sáhnout na tvoje šaty? -Samozřejmě. Mně se ty tvoje taky líbí.
-A kdopak jste vy? -Vy nevíte, kdo jsem!? Nesmějte se!
V krajích nemá televizi každý. Já jsem Lukrecius „Lucky“ Flickerman.
Ale mě především zajímá, kdopak jste vy, Lucy z Dvanáctého kraje?
Lucy Gray. A z Dvanáctého vlastně nejsem.
Ne, moji lidé tvoří hejno. Jsme jako rodina.
Jsme muzikanti z povolání a vydáváme se všude tam,
kam nás nohy zanesou. Alespoň dřív jsme to tak dělali.
-Než nás mírotvorci sebrali. -Rozumím.
-Ale teď už z Dvanáctého kraje jste. -Když myslíte.
Ano. Vaše šaty rozhodně nejsou šedé a zdá se, že se dětem líbí.
Ano. Naši lidé mají rádi barvy a já sama ještě víc.
Tyhle šaty patřily mámě, takže jsou pro mě speciální.
-A ona je z Dvanáctého kraje? -Jen její kosti, drahoušku.
Jen její perleťově bílé kosti.
Znáte už mého trenéra? Prý se jmenuje Coriolanus Snow.
Očividně jsem slízla smetanu, protože ostatní se ani neobtěžovali.
Tvůrci her vám řekli, abyste s nimi skočil do klece?
No, neřekli mi, abych to nedělal.
Jen to, že úkolem trenéra je představit splátce občanům Panemu.
Napadlo mě, že když je Lucy tak statečná, proč bych nemohl být i já?
-Jen aby bylo jasno, neměla jsem na výběr. -Zdá se, že vás za chvíli vyvedou.
Jdeme.
Sežeň nám nějaké jídlo, prosím. Jessup a já jsme od sklizně nic nejedli.
Desátý ročník Hladových her se kvapem blíží.
Tak se sem do zoo zajděte na splátce podívat, než bude pozdě.
Čímž myslím až příliš pozdě.
Kapitolské zpravodajství, Lukrecius „Lucy“ Flickerman.
Tou vaší exkurzí jste porušil asi tak pět různých pravidel Akademie, pane Snowe.
-Za prvé jste ohrozil studenta Kapitolu. -Cože? Koho?
Sebe sama. Navrhnu, aby vás tvůrci her okamžitě zbavili role trenéra.
Máme přimět splátce, aby se předvedli, ne se držet stranou.
-Připočítám k tomu i nekázeň. -Držel jsi ji za ruku.
Představil jsi ji lidem, jako bychom byli stejní jako ta zvěř.
Coriolanus neukázal lidem nic, co by už dávno sami nevěděli.
-Nepotřebuji tvou pomoc, Sejane. -A sice, že splátci jsou lidské bytosti.
Stejně jako my. Proto už nikdo nechce hry sledovat.
Lidé totiž v hloubi duše vědí, že je vítězství ve válce před deseti lety
neospravedlňuje k tomu, aby hladověly něčí děti,
či aby se jim odpírala svoboda.
Do klece se snesl sníh. Spadl do klece, leč přistál...
-Na jevišti. -Rozumíte hrám.
Možná se jednou stanete tvůrcem her jako já.
Budou-li však vůbec pokračovat.
Jistěže budou pokračovat.
Při takových výkonech, jaké předvedl v zoo mladý pan Snow?
Přišla jsem položit vašemu hvězdnému trenérovi otázku.
-K čemu slouží Hladové hry? -Trestají kraje za jejich povstání.
-Aby připomněly konec války... -Připomněly, nuda, nuda, nuda.
Trest může mít bezpočet podob. Proč neshodit bomby,
nezrušit dodávky potravin, nezinscenovat popravy?
Proč právě hry?
Neměli bychom se především ptát, zda jsou vůbec správné?
Vám snad moje hry vadí?
Některým z těch dětí byly jen dva roky, když válka skončila.
A nejstaršímu z nich teprve osm.
Teď už má Kapitol vládnout všem.
Má chránit nás všechny.
Nechápu, jak děti bojující na život a na smrt mohou někomu zajistit bezpečí.
Taková náklonnost může být překážkou vašemu trenérskému poslání.
Možná se studenti Kapitolu nehodí k tomu, aby dělali splátcům trenéry.
-Je možné, že čas her již pominul. -Děkan Highbottom se mýlí.
A moji spolužáci rovněž. Sejanus má možná pravdu.
Snad bychom na splátce měli pohlížet jako na lidské bytosti.
Viděli jste ty děti v zoo, jak moc chtěly Lucy Gray poznat.
Aby lidé hry sledovali,
měli bychom je nechat sblížit se se splátci ještě před začátkem.
Aby vše bylo osobnější.
Kdo by ale sledoval hry, kdyby mu záleželo na tom, co se splátcům přihodí?
Všichni.
Pokud by si mysleli, že splátce, na kterém jim záleží, má šanci zvítězit.
Ať si lidé vyberou, komu přát a komu ne.
Je nutné, aby do her investovali.
A když upravíme pár kapitolských zákonů, mohli by dokonce uzavírat sázky.
Vím, že Lucy Gray v aréně nejspíš nezvítězí, ale když jí dáte šanci,
vsadím Plinthovo stipendium na to, že si dokáže získat pozornost publika.
Ještě dnes večer sepište tyto myšlenky do návrhu, pane Snowe.
Počkejte.
Chcete tím říct, že byste ty jeho nápady mohli skutečně použít?
Pokud to pomůže sledovanosti, tak proč ne?
Coriolanus a já ve třídě spolupracujeme, doktorko Gaulová.
Všechny úkoly děláme společně.
Bude to zajímavý test.
Snažíš se tu ubožačku vykrmit, abys mohl konečně začít přijímat sázky?
Myslíš, že těm dětem dají zbytky jídla, když k tomu nebudou mít důvod?
Jakou má tvůj splátce asi šanci, když se nenají?
Byl to můj spolužák. Ve Druhém kraji.
-Není to tvá vina, že je teď tam. -Já vím.
Jsem tak bez viny, že se tím až dusím!
Otec mi ho při sklizni koupil.
Jen aby mi ukázal, že já se už nikdy do kraje nevrátím.
-Kapitol mě ale ubíjí k smrti. -Tak s tím něco dělej.
-Jsi učiněný rebel. -Jistě. Jsem špatná zpráva.
Marcusi. Ahoj. To jsem já. Podívej.
Mám pro tebe něco k jídlu.
Tumáš.
No tak. Marcusi.
To je pro nás?
-Jessupe. -Nemám hlad.
Myslíš, že neslyším, jak ti kručí v břiše, Jessupe Diggsi?
-Co to má na krku? -Kousl ho netopýr.
První noc ve vlaku. Celou cestu nezamhouřil oko.
Odháněl je ode mě, abych si odpočinula.
Chceš si to vzít? Jo? No tak, musíš se víc snažit!
Ve Dvanáctém jsem se naučila, že hlad je zbraň.
-Což ta tvá kamarádka jistě ví. -Není to moje kamarádka.
Jenom jed s dokonalými zuby.
Podělíš se s Jessupem o všechno, co ti dám?
Proč? Myslíš, že bych měla nabírat sílu, abych ho pak v aréně dokázala uškrtit?
-To není moje silná stránka. -Možná ti mohu pomoct.
Předložím tvůrcům her nějaké návrhy.
Možná se mi podaří přimět diváky, aby vám do arény posílali dárky.
Jídlo a vodu, abys vydržela.
Jen bys měla znovu zazpívat, aby sis je získala.
Já nezpívám na povel. Zpívám, když mám co říct.
Viděla jsem tu tvou arénu. Není se kam schovat.
Jaký to má smysl?
Prý dostaneš peníze, když přiměješ lidi, aby se dívali.
A ty tvrdíš, že mi chceš pomoct. Co z toho je pravda?
Obojí.
-Tak ještě jednou. -Už mě to nebaví.
-No tak. Vezmi si to. -Mlč.
-Ne, děkuji. -Viděla jsem, jak na to zíráš.
Prosím.
Vždycky jsem si myslela, že v Kapitolu je jídla spousta.
Víš, jednou za války jsem snědl celou sklenici lepidla,
-jen aby mě přestal bolet žaludek. -A jaké to bylo?
Lepkavé.
Vezmi si to!
Ta malá. Je moc sladká. A tak mladičká.
Připomíná mi mou sestřenku Maude Ivory.
Nemůžu teď na ni a na ostatní vůbec pomyslet.
To mě mrzí.
Působíš jako dobrý člověk, Coriolane Snowe.
Udělej něco, prosím.
Ráda bych se s tebou setkala za jiných okolností.
-Třeba na jednom z tvých představení. -Jo.
Napili bychom se. Trochu si zatančili.
Jako by se zastavil čas.
-No tak, vezmi si to. -Ne!
Ne, ne, ne!
To je v pořádku. Vydrž!
Podívej se na mě. To nic. Seženu pomoc!
Pomozte nám někdo, prosím!
Ach ne... Ne.
-Jdeme. -Ne...
Už je to tady zas.
Takhle to začíná.
-Válka. -Je to má vina.
Navrhl jsem, abychom se se splátci sblížili.
Máš štěstí, že ti ten tvůj ptáček zpěváček nevykloval oči!
Není to rebelka, babi. Jen obyčejná holka.
Věř mi, že ta holkou není už dlouho.
Mimo Kapitol žijí jen divoši, jsou jeden jako druhý.
Ať se usmívají, jak chtějí. Ona tě využije.
Ty ale musíš využít ji, jinak skončíš mrtvý v lese jako tvůj otec.
Hladové h...
Toto je pro doktorku Gaulovou, prosím.
Navzdory včerejším tragickým událostem
náš prezident rozhodl, že hry budou pokračovat.
Aby všem ukázal, že Kapitol se podobných teroristických činů nebojí.
Za tímto účelem si doktorka Gaulová přeje,
abyste si dnes odpoledne arénu se svými splátci prohlédli.
Večer se uskuteční speciální televizní prezentace každého ze splátců,
aby se s nimi publikum seznámilo, tak říkajíc.
Máte hodinu na to, abyste probrali strategii.
Můžete začít.
Marcusi, no tak.
My dva nebudeme přátelé,
ale já zkrátka vyhraji. A aby se tak stalo,
musíme tě učinit... prodejnějším.
Umím moc dobře šplhat. V mámině továrně jsem lezla pořád.
-Zanítilo se to. -Jsem v pořádku.
Podívej se na mě, Sochoro. Chci, abys vyhrála.
Ty jsi Žnec, že?
Přečtu ti, co tady...
-Té tvé spolužačky je mi moc líto. -Děkuji. Jsi v pořádku?
Mám na sobě máminy šaty, to jediné mě drží nad vodou.
Díky nim mám pocit, jako by mě objímala.
Moje máma voněla po růžích.
Zemřela při porodu.
Měl jsem mít malou sestřičku.
Zemřeli ti už oba rodiče?
Takže jsi sirotek. Jako já.
Poslyš, je nutné, abys během těch rozhovorů zazpívala.
Je to večer před hrami a tudíž i poslední šance, jak si získat lidi.
Bez jejich peněz ti do arény dárky posílat nemůžu.
Možná by mě přesvědčila kytara. Možná.
Vážně se chceš o mě v aréně postarat, Coriolane?
Tak zkus začít věřit, že bych vážně mohla vyhrát.
Snow. Dovecoteová.
Neočekává snad, že jsme včera večer ten návrh sepsali?
Celé hodiny jsem brečela.
Ale ano. Sepsali. Dnes ráno jsem ho odevzdal.
Dobře, tak mi ho shrň.
Pane Snowe. Slečno Dovecoteová.
Pojďte se podívat na mé nové děti.
Má ta barva nějaký význam?
Všechno má svůj význam, slečno Dovecoteová, anebo nemá.
Což mě přivádí k vašemu návrhu.
-Kdo z vás ho vlastně sepsal? -No...
Coriolanova včerejší slova mi byla samozřejmě inspirací.
Ten nápad se sázkami.
Ale sponzorství a dary v aréně, ty jsou moje.
Klemko?
Takže na té stránce to byl váš upocený rukopis.
Velmi působivé, slečno Dovecoteová.
Můj asistent však dnes ráno návrh omylem použil jako výstelku terária.
Nuže, prosím, slečno Dovecoteová, vyndejte ho, ano?
Abychom mohli vaše inspirativní nápady zvážit společně.
Nebojte, moji predátoři jsou vstřícní vůči tomu, komu důvěřují.
Takže jsou-li zvyklí na váš pach,
pokud byste třeba manipulovala s jejich potravou,
nebo pokud už vdechli pot z vaší dlaně z té stránky,
nechají vás na pokoji.
Nicméně v případě neznámého vjemu...
To už za ně ručit nemohu, holčičko.
Vytáhněte ji.
Klemko...
Klemko, ne! Ne!
Ptala jste se na barvy, slečno Dovecoteová?
Chci, aby moji nepřátelé viděli celou duhu zkázy, která pohltí svět.
Podívaná vyvolávající trochu děsu mi není proti mysli.
Strategie, kterou ve svém návrhu skvěle formuloval tady váš spolužák.
Vaše návrhy jsou výborné.
Doporučím svému týmu, aby jich zítra zapracoval co nejvíce.
Copak?
Zemře?
Potěšení z pokroku ve výzkumu spočívá v tom, že vše se teprve ukáže.
Osud slečny Dovecoteové by měl zůstat jen mezi námi.
Její matka by asi neměla radost,
kdyby se dozvěděla, jak se nakazila touto náhlou...
chřipkou.
A teď běžte, čeká vás obhlídka arény. Nadešel čas na mé sušenky a mléko.
Dobrá, jdeme.
Užijte si představení!
-Pojď se mnou. -Hej, vy.
Zaberte ji tou kamerou. Korálo.
Vítejte v aréně desátého ročníku Hladových her.
Splátci, trenéři...
Na obhlídku prostoru a prodiskutování strategie máte 15 minut.
Anýzie, drž se u mě, rozumíš?
Hej, dřevorubče!
Sochoro?
Ne, ne, jen ty. Jenom ty.
Jessupe? Jessupe?
Prosím!
Coriolane, prosím, nenech mě tady zítra umřít!
Do prdele.
Pomoz mi!
Brána.
Brána! Brána je otevřená!
Dělej, brána je otevřená! No tak, on by tě nezachránil!
Máme tu uprchlíky!
Corio?
Lucy Gray?
-Je... -Žije.
-Co se stalo? -Pumový útok rebelů.
Museli to plánovat celé měsíce. Čtyři splátci jsou po smrti.
Všichni jsou vyděšení, Corio. Lidé se zamykají ve svých domech.
-A Felix Ravinstill je na přístrojích. -Bože.
Rebelové vydali zprávu.
Prý chtěli v přímém přenosu zničit symbol Hladových her.
Marcus utekl.
Jako jediný. Mírotvorci ho hledají v ulicích, ale...
venku má alespoň větší šanci než by měl zítra.
Zítra?
Hry se přesto budou konat?
Ach ne, Lucy Gray. Lucy Gray mohla utéct.
Ale místo toho mě zachránila.
A nyní poslední splátce. Tuto mladou dámu jsem poprvé spatřil...
Corio.
Lucy Gray Bairdová. Pojď sem s tou kytarou, zpěvando.
Dobrý večer, Kapitole. A kraje.
Tohle jsem napsala o jednom chlapci z Dvanáctého
a doufám, že ji uslyší.
Jako dítě plakala jsem táhle
Jako dívka padla jsem ti v objetí
Zlé časy přišly
A z barev mých náhle
Zbyla jen trocha šarmu
A spousta dojetí
To vše si vezmu s sebou, až zahrnou mě hlínou
A bude to brzy, ne až někdy časem
Proto říkám si
Proč jinou sis našel
Až zazní zvon, věz, že odešla jsem
Já jsem ta, co zná i tvůj nářek
I duši, kterou chránils kvůli sobě
Smůla, že uvěřils slovům lhářek
Teď ptám se, co počneš si
Až budu ležet v hrobě
Cink, cink, cink, cink, cink! Koukněte se na to!
Rekordní maximum večera. Kapitol se teď rozhodně dívá.
Lidé posílají dary.
Vidíte, co se děje, když se člověk snaží?
Moc vás nefavorizuji, ale ať vás doprovází štěstěna.
Díky, že tady jsi.
Lucy Gray, Dvanáctý kraj.
-Děkuji vám oběma. -Od toho jsou přátele.
Jak úžasný to večer, kterého se účastníme.
Něčího posledního představení. Slečno Lucy Gray, děkuji vám.
Běžte domů a dobře se vyspěte. Zítra vás čeká velký den.
ROZDĚL A PANUJ
POZOR! JED NA KRYSY
Lucy Gray! Lucy Gray!
-Ahoj. -Ty žiješ?
Ten výbuch všechno změnil. Vyhodil zdi do povětří.
Což znamená, že můžeš utéct nahoru na tribunu.
Dole v podlaze je díra. Vede dolů do nějakých tunelů.
Zkoušel jsem to, dá se tam dole zmizet.
Takže jakmile se ozve zvonění, ignoruj zbraně uprostřed arény
a co nejrychleji utíkej k té díře.
Dole najdeš místo, kde se můžeš schovat. Sama.
-Sama? To ne. -Ano.
-Jessup je přítel. -Ne.
Po zazvonění nemůžeš věřit nikomu. Ani Jessupovi.
Zůstaň tam, dokud nebude bezpečné vyjít ven.
-Děkuji, že ses o mě postaral. -Nemůžu tě nechat zemřít.
Zachránila jsi mě. Zachránila jsi mě, Lucy Gray.
-Omlouvám se. -Hej...
Přes den cítím naději, ale když se setmí, tak...
To je v pořádku.
Dostanu tě odsud.
Slibuji.
Vrátíš se ke svému hejnu, ano?
Je tohle opravdové? Jen mi to řekni.
Pokud mám všechno riskovat.
-Ta píseň... -Ta písnička byla pomsta, nic víc.
Můj bývalý přítel, Billy Taupe, mě podváděl se starostovou dcerou.
-S tou dívkou ze sklizně. -Jo, šíleně žárlila.
Nechala svého tátu přečíst na pódiu mé jméno.
A teď se všichni dozvědí, co mi provedli.
Tady.
Vezmi si to.
-Ne, to je až moc hezké. -Ne, tohle není dárek, jen výpůjčka.
Ale na obsah nesmíš sahat.
Ani ho vdechnout, protože i malé množství může být smrtelné.
Poslyš, viděl jsem, co s lidmi udělá válka. Viděl jsem to.
A přijde chvíle, kdy to budeš potřebovat.
Kdy budeš muset jednat.
Všichni děláme věci, na které nejsme hrdí, abychom přežili.
Poslyš...
my vyhrajeme, Lucy Gray.
Vyhrajeme společně.
ČÁST DRUHÁ: STIPENDIUM
Budíček! Vztyk!
Jessupe, pojď, jdeme.
Ten váš přítel, Plinth...
Možná byste mu měl najít místo poblíž dveří.
Corio.
-Ahoj. -Jak se cítíš?
-Lépe. -Tady, prosím.
Je to lepší.
Snad to budeme mít rychle za sebou.
Co je to? Doly? Musím si dojít pro nástroje.
Táta říkal, že...
Pohyb, pohyb, všichni. Jdeme, jdeme...
Posaďte se, Feste. No tak.
Všichni... jak dobře víte, za chvíli začne přímý přenos.
To, že nejste moderátoři, neznamená, že jste z obliga. Pomozte mi.
Nenechte se strhnout obrazovkou. Žádné zívání, žádné žvýkání.
Brada dolů, hlava vzpřímená, ramena dozadu.
A usmívejte se. Proto máme zuby.
Dobře. Připraveni? Začínáme.
Pět, čtyři, tři, dva...
Dobré ráno, jmenuji se Lukrecius „Luky“ Flickerman.
Muž, kterého není třeba představovat.
Meteorolog, amatérský kouzelník
a dnes mám tu čest vám oznámit,
že i vůbec první moderátor Hladových her.
V ruce držím zapečetěnou obálku.
Můj tip na vítěze.
Otevřu ji až po skončení tohoto velkého představení.
Tak, a už je to tady.
Za chvíli začneme. Začínáme, přátelé. Šťastné Hladové hry.
A nezapomeňte, až váš splátce zemře, padejte odsud.
Užijte si představení!
Postavte se na značku, jinak budete zastřeleni.
Pohyb!
Ach, Marcus.
Teď už budeme spát klidněji, když víme, že není v ulicích.
Jste zrůdy! Vy všichni!
Deset, devět, osm, sedm, šest, pět...
Jessupe?
Čtyři, tři...
Jessupe?
...dva, jedna...
Utíkej!
Jessupe! Jessupe!
Co to děláš? Uteč!
Jess...
Jessupe!
Jessupe, musíme jít, pojď! Zmizíme odsud. Musíme pryč!
Rychle se dostali do podzemí, ale i na to jsme připraveni.
Právě sledujete živé záběry bezpečnostních kamer.
Dělej! Poběž!
Pojď, jdeme!
Běž, běž, běž!
Tudy!
Hy a Sol se k Lucy Gray blíží z druhé strany.
Jdeme.
Ne! Ne! Prosím, ne!
A tady je smečka, Hy a Sol jsou zaskočeni.
Ne!
Hej, dřevorubče. Vlez tam a vytáhni ji ven.
Já tam hlavu strkat nebudu! Může tam číhat s cihlou v ruce.
Měli jsme naverbovat toho Žnece.
Myslíte, že už skončili?
Vypadá to tak.
Všem dětem, které se dívaly, bylo to násilné, hrůzné a nechutné.
Slečno Phippsová.
Když už musíte zvracet, čiňte tak mimo záběr.
Zbývá třináct splátců. Žnec stále zuřivě běsní,
zatímco Korála a její smečka taktizují, jak se zdá.
Šest splátců po smrti za pár minut.
Udrží-li nastolené tempo, za chvíli končíme.
Rekordně vysoké teploty ještě přiživují požár,
který se šíří Devátým krajem. Budu vás o něm dále informovat.
V Desátém kraji přejde tato teplá fronta v následné mrholení.
A konečně v kraji Dvanáctém tlaková níže...
Sochora.
Prosím, prosím...
Studená fronta přinese nižší teploty a tím i potřebnou úlevu pro naše horníky,
a to přinejmenším do brzkého večera. Tak to by bylo počasí.
Bylo to milosrdenství? Byla to vražda?
Ať tak či onak, takhle to chodí, když se činíte.
Upoutáte pozornost. Občané vám posílají peníze.
Jakmile obnos dorazí, může si trenér vybrat,
zda pošle jídlo nebo vodu.
A to prostřednictvím našich nově vyvinutých válečných dronů,
přeprogramovaných na rozpoznávání obličeje.
Tím je zaručeno, že dotyčný balíček dorazí právě k vašemu splátci.
-Je to tak, Mlaďasi Harringtone? -Ano.
Mám tušení, že Mlaďas už brzy využije příležitosti.
VODA
Cože?
Máme na večer rezervaci. Na jméno Flickerman.
Dvě osoby a dětská židlička. Nestihneme to včas. Omlouvám se.
Uvádím totiž Hladové hry, desátý ročník, a trochu se to protáhlo.
Chci se tedy zeptat, zda máte volné místo na později.
Máte? Skvěle. Budu tam. Protože tohle...
Když mě neuvidíte, tak tam nejsem.
Tím, že se budete dívat, ji nezachráníte.
-Co od té dívky chcete? -Nic. Jen chci, aby žila.
A Plinthovo stipendium by bylo pouze bonusem navíc, předpokládám?
Myslím, že bych na něj měl nárok.
Samozřejmě, že ano. Jistěže.
Stipendium i dívka.
Jak příhodné, kdybyste mezi nimi nemusel volit.
Kdo podle vás činí konečné rozhodnutí o tom, po čem tolik toužíte, pane Snowe?
Probuďte se!
I kdyby Lucy Gray Bairdová nějakým zázrakem vyhrála,
udělám vše, co je v mých silách, abyste nedostal ani cent.
Takže se ptejte sám sebe...
Jak moc vám nyní záleží na tom, jestli přežije?
-Musíme být potichu, Jessupe. -Chci jenom spát.
Chceš se trochu napít?
Co jsi s tou vodou provedla?
Neprovedla jsem nic, Jessupe, já jen...
Jsi v pořádku?
Nic se neděje.
Jessupe, no tak.
Budeme zase spát, dobře? Já vím, já vím.
To je v pořádku. To nic.
Pane Snowe.
Co se stalo?
Lucy Gray?
Pokud nedokážete zkrotit vašeho pomateného spolužáka,
mohla být klidně mrtvá, co se vás týče.
-Sejanus? -Drobky chleba, řekla bych.
Potrava pro padlého druha na jeho poslední cestě.
Pověra z Druhého kraje.
Nechám najít toho mírotvorce, kterého podplatil,
aby ho pustil dovnitř a vyříznu mu jazyk.
Ale mezitím potřebuji někoho, kdo ho okamžitě vyvede ven.
-Měla byste tam poslat mírotvorce. -Aby utekl a schoval se jako králík?
Felix Ravinstill bojuje v nemocnici o život, pane Snowe.
Nedovolím, aby rebelové i nadále zesměšňovali mé hry!
Každý, kdo uvidí, že ztrácíme nad arénou kontrolu,
by klidně mohl zatroubit na roh a vyzvat kraje k povstání!
Rozhodl jste, že se s tím radikálem budete přátelit.
Chcete, aby večer hry ukončil?
Když splátci zabijí dva z nás, bude to působit mnohem hůř.
Tak jim to nedovolte.
Kdo ví? Dostanete-li ho ven živého,
možná pošeptám do ucha jeho otce právě vaše jméno.
Pořád přece stojíte o Plinthovo stipendium, ne?
Na hodinu zastavím přenos.
Víc času nemáme, aniž by si toho lidé všimli.
Užijte si představení.
Myslel jsem, že sem pošlou mámu.
Jo, to bych si taky přál.
-Musíš jít, Corio. -Rád bych. Opravdu moc rád.
-Ale slíbil jsem, že tě dostanu ven. -Proč?
Protože jsi můj přítel.
Musel jsem jít tam, kde jsou kamery.
Ty si myslíš, že se někdo dívá?
Gaulová zastavila přenos.
A až tě tady splátci zabijí, řekne, že jsi zemřel na chřipku.
Musíš se rozhodnout hned.
Chceš bojovat proti splátcům, nebo za ně?
Jestli chceš změnu, musíš zůstat naživu.
Jak ale můžu odtamtud něco změnit?
Jsi bohatý. Chytrý. A záleží ti na tom.
Jsi jediný, kdo se ve třídě Gaulové postavil, ne?
Když hned neodejdeme, zemřeme. Pojď se mnou.
A utrať otcovy peníze za nějaké skutečné dobro.
Nebo budeš jen další mrtvolou ve válce Gaulové.
Prosím. Věř mi.
Dobře.
Běž! Běž!
Utíkej!
Dělej! Vstávej! K bráně! Běž!
Nechci ti ublížit!
Užijte si představení.
Dělej, vstávej!
-Pohyb! -Otevřete bránu!
Otevřete bránu!
Sleduj obrazovku, krasavče. Ty jsi mi dneska sice utekl,
ale teď je na řadě tvůj ptáček zpěváček.
Jdeme.
Promiň, Corio, moc se omlouvám. Omlouvám se. Za všechno.
Můj otec.
Vykupování začíná.
Mami!
Musel jsem něco udělat.
Sněhová bouře se snesla... ...snesla se na jeho hlavu.
Snesla se na jeho hlavu a chlapec je teď...
Vidím, že pro dnešek máte už her dost.
Posaďte se. Zašiji vám to.
Kdo by to byl řekl, že chlapeček Crassa Snowa
bude jednou v aréně bojovat o život.
To, co se tam přihodilo, je vysvlečené lidství.
Poháněni hrůzou, že se staneme kořistí...
Vidíte, jak rychle se z nás stávají predátoři?
Vidíte, jak rychle se vytrácí civilizace?
-Ti splátci nemají na výběr. -Mluvila jsem o vás.
Vaše vybrané způsoby, vzdělání i zázemí se mrknutím oka vypaří a zůstane
jen hoch s palicí v ruce, který jiného ubije k smrti, aby si zachránil život.
Chcete chránit lidi, pane Snowe?
Vládnout jim jako váš otec?
Pak je nezbytné, abyste si přiznal, co jsou lidé zač
a co je třeba k jejich ovládnutí.
OZNÁMENÍ O VYSTĚHOVÁNÍ
Dnes večer mě poslali do arény, Tigris.
Cože?
Abych z ní vyvedl Sejana.
-Co se stalo? Jsi v pořádku? -Zabil jsem jednoho splátce.
Chlapce.
Muselo to být hrozné.
To bylo.
Ale současně i...
silné.
Corio.
Vím, že chceš být jako tvůj otec,
ale já si ze všeho nejvíc vybavuji,
jak z jeho očí čišela...
jen nenávist.
Nemusíš zaplatit stejnou cenu, abys přežil.
Lidé mohou být dobří.
A i ty můžeš být dobrý. Ty dobrý jsi.
Stačí tomu věřit.
Budíček, přátelé z Kapitolu. Já jsem „Luky“ Flickerman
a vítám vás u druhého dne 10. ročníku Hladových her.
Zatímco většina z vás hezky spinkala, přihodilo se cosi jiskrného.
Cívan z Osmého kraje byl zmasakrován.
Která z těchto bestií Cívana z Osmého kraje zabila?
Na tom koneckonců nezáleží. Zbývá ještě deset splátců.
A hlavním favoritem zůstává Žnec.
Vůbec neukázali, co se tomu klukovi stalo.
Museli ho zabít přímo tam. Všude jsou kamery. Nedává to smysl.
Ty kamery jsou prý už staré, Lyssie.
Nejspíš to zase udělala Korála.
Feste, sednout.
Na stejné místo.
-Cos mi to provedla? -Nic!
Lyssie, co to dělá?
Něco se děje. On by se proti ní takhle neobrátil.
Jessup jde po Lucy Gray!
Běž na tribunu!
Neutíkej!
-Co jsi mi to udělala? -Nic jsem ti neudělala!
Oba jsou splátci z Dvanáctého. Z kraje, který teď jde sám sobě po krku!
Podívej! Ta pěna.
Nic jsem ti neudělala.
Podle mě je to vzteklina.
-To kousnutí. Z vlaku. -Pošli mu vodu.
-Počkej, cože? -Pamatuješ si na ty plakáty z války?
Vzteklina. Člověk má pak strach z vody. Pošli mu dron.
-Vyděsí ho to. -Ano.
Uteče od ní.
Jessup skončil.
Lyssie, nikdo jiný ji poslat nemůže.
Slečna Vickersová sahá po komunikátoru velmi záhy.
Děkuji.
Posílá dron.
Rozhodně na to nejsem pyšná.
-Prosím, prosím, prosím! -Co je to se mnou?
Jessupe?
Nikam nepůjdu. Dobře?
Ty jsi dohlížel na mě, teď dohlížím já na tebe.
Spi, Jessupe, spi.
Dobře.
Už jsme tady!
Ach, to ne.
-Lucy Gray. -Ani se nehni.
To se podívejme. Smečka dělá to, co umí nejlépe.
Spolupracuje! Lucy Gray je obklíčená, zahnaná do kouta.
Vodič si už chystá svou síť! Pan Snow míří ke komunikátoru.
-Korálo, můžu ji vyřídit já? -Ani náhodou.
Ty drony nejsou moc dobré.
-Hej! Na splátce nesmíš útočit! -Jen jsem posílal vodu.
Vy idioti! Jak jste ji mohli nechat utéct?
Nic jsem neviděl.
Posbírej tu vodu, dřevorubče.
A až to uděláš, tak oba budete hlídat ten trám.
Dostaneme tu tvou kamarádku z domova tam nahoře. Aspoň!
Teď!
Udělej to teď!
A opět.
Pád, který končí hru jedné splátkyně.
Prober se.
Lucy Gray je v pohybu. A Mlaďas Harrington rovněž.
Díky, Mlaďasi.
Jste k ničemu!
Kéž bychom měli kameru i uvnitř té roury, ale nemáme.
Příští rok už ano.
Hej.
Vážně si myslíš, že si teď zasloužíš vodu, Koželuhu?
Poslyš, řekla jsi, že máme hlídat ten trám.
Korálo, to je Špulka!
Ta malá z Osmého.
To by měla být hračka.
Zbývá sedm splátců.
Nemilosrdný Vodič, mazaná Korála, zrádný Duban.
Anýzie a Žnec, samozřejmě, a osamělé vlčice, malá Špulka a Lucy Gray.
A kohopak to tady máme? Ach, chorou Anýzii.
Chodící tuberkulózu.
Anýzie...
Anýzie! Probuď se.
Anýzie. Anýzie.
Co se stalo? Anýzie? Anýzie?
Hej, prober se!
Anýzie! Anýzie!
Promiň...
Právě strhl vlajku!
Potrestáte mě teď?
Tak potrestáte mě teď?
Občané Kapitolu, obávám se, že musím přerušit hry
a oznámit vám tragickou novinu, která se týká nás všech.
Felix Ravinstill, syn našeho milovaného prezidenta,
dnes ráno podlehl zraněním, která utrpěl při pumovému útoku rebelů.
V krajích budou smrt tohoto mladého chlapce oslavovat jako triumf.
Já ale nedovolím, aby mé hry dopřály našemu nepříteli pocit vítězství.
Přísahám vám, tady a teď, že než dnes večer zapadne slunce,
pohltí naši arénu duhová zkáza.
I kdyby to mělo znamenat, že letošní hry nebudou mít vítěze!
Přines mi pití. Potřebuji se napít, hned teď.
Musím mluvit s doktorkou Gaulovou, okamžitě.
Dones oštěp. Běž nahoru.
Zažeň ji co nejvíc dozadu. Věř mi. Běž, běž.
Přišel jste prosit o její život?
Ne.
Ne. Jde o mé stehy.
Uvolnily se.
Nechtěl jsem, aby se doktoři vyptávali.
Posaďte se. Svlékněte si košili.
Tiše. Bude někde tady nahoře.
Možná to bude bolet.
Říkáme jim reprozobi.
Za války jsme je posílali odposlouchávat hovory rebelů,
aby nám pak vše slovo od slova, vyskřehotali.
Sledujte.
Nepovedený experiment, ale poučný.
Teď je chytám po krajích, abych zjistila,
k jakým lepším účelům by mohli posloužit.
Nepovedený experiment, ale poučný.
Tady jsem, ptáčku, ptáčku...
Neboj se. Neutíkej.
Lucy...
Uvidíme se v posluchárně při velkém finále, pane Snowe.
Měl byste být na sebe hrdý.
Ta vaše zpěvanda Lucy Gray předvedla úžasnou podívanou.
Ticho, ticho. Poslouchej.
Korálo.
-Je Lucy Gray v pořádku? -Za chvíli nebude.
Už tě mám, ptáčku zpěváčku.
Počkat. Co je s Dubanem?
Korála Dubanovi něco provedla?
-Uteč. Utíkej! -Co mu to udělala?
Rozkol ve vlastních řadách. Duban skončil.
Hezké odpoledne, slečno Sickleová.
Užijte si představení.
Toto nevypadá dobře.
Prosím, ať to zabere...
Nebylo by to legrační, kdyby to byly bonbóny?
Už je konec? Můžeme už jít domů?
-Špulko. Špulko! -Prosím.
Špulko. Špulko!
Bonbóny to nejsou a Špulka se poroučí!
Pomoc!
Ráhene, rozluč se!
Lucy Gray, počkej!
Lucy, prosím tě.
To není fér.
Přece jsem je všechny nezabila zbytečně!
A tímto se loučíme i s Festem Creedem. Přeji krásné léto.
A nyní už všechny barvy vedou k šedivé Lucy.
Ona vyhrála.
Je konec, vyhrála!
Vyhrála, pusťte ji ven!
Obávám se, že takové rozhodnutí není na vás, pane Snowe.
Teď míříš už k nebi
Na sladký onen svět
Klepu na dveře, zdá se mi
Ale než se tam podívám
Ještě tu dozpívám
Přímo tady, dole na zemi
Vyrazím
-Doktorko Gaulová, vyhrála. -Půjdu, až dozpívám
-Je konec, pusťte ji ven. -Až dluhy zaplatím
Vše bude vyřčeno
-Proč na ni neútočí? -Dluhy své zaplatím
-Nač lítostí krčit rameny -To bude tím zpěvem. Uklidňuje je to.
-Přímo tady, dole na zemi -Nemůže zpívat věčně.
Brzy tě dohoním
Svou číší dopíjím
Až přátelství pohoří
Z obou stran dohoří
Až vypláču své slzy
A ovládnu svůj strach
Přímo tady, dole na zemi
Až všechno ztratí se mi
Přinesu novinu
Až dotančím do stínu
Až tělo službu vypoví
A můj lid už nic nepoví
Až účty vyrovnám
S hlínou se zarovnám
Přímo tady, dole na zemi
Až všechno ztratí se mi
Až budu čistá jak lilie
Až srdce lásky dopije
Přímo tady, dole na zemi
Až všechno ztratí se mi
Doktorko Gaulová, prosím.
Pusťte ji ven!
-Pusťte ji! -Pusťte ji!
Pusťte ji! Pusťte ji! Pusťte ji!
Kdo bude sledovat hry, ve kterých nikdo nezvítězí?
Pusťte ji! Pusťte ji! Pusťte ji!
Pusťte ji.
Vyhrála! Lucy Gray!
A Corilanus Snow je též vítězem desátého ročníku Hladových her.
Ano! Ano! Ano!
Gratuluji!
Hry! Přesně jak jsem předpověděl!
Tigris?
Snow! Snow! Snow! Snow! Snow! Snow!
Lucy Gray?
Varoval jsem vás, pane Snowe.
Podvádění se trestá.
A navíc poetičtěji, než bych i já sám mohl doufat.
Lucy Gray, kde je?
Být vámi, staral bych se spíše o vaše vlastní přežití.
Jak příhodné, že u tak velkého okamžiku mohou být oba vaši rodiče.
Ta pudřenka...
Kolikrát jsem to jen vaši matku viděl, jak ji používá?
Aby si přepudrovala svou překrásnou tvář?
No tak.
Oba víme, že to dítě z Jedenáctého nezemřelo na žádnou chorobu.
Či ten dřevorubec ze Sedmého.
A tento starý kapesník.
Našel se v té nádrži na hady, jak příhodné...
Usvědčují vás iniciály vlastního otce.
Vaše rodina peníze ze stipendia samozřejmě nikdy nedostane.
Prezident Ravinstill ponechal formu trestu na mně
a já jsem se rozhodl, že vás vyhostím do krajů,
kde budete příštích dvacet let sloužit svému Kapitolu ve vyhnanství
jakožto anonymní, upachtěný mírotvůrce.
Slyšíte to, hochu?
Konečně!
Zvuk padajícího sněhu.
ČÁST TŘETÍ: MÍROTVORCE
-Osmý kraj. -Pošlete mě do Dvanáctého.
Prosím.
Říkal jsem si, že tě tady možná najdu sedět samotného.
-Sejane, co tady děláš? -Co myslíš?
Po tom, co jsem provedl v aréně, musel můj otec koupit Akademii
zbrusu novou tělocvičnu, abych dostal diplom.
Prosil mě, abych zůstal. Ale jakmile jsem zjistil, kam tě posílají...
nemohl jsem se dočkat, až vypadnu.
Sotva jsem kvůli tomu pitomému kolenu chytil vlak,
ale je to dobré. Dostal jsem na bolest morfion.
Ty ses přihlásil dobrovolně?
Napadlo mě, že bych se po výcviku mohl stát zdravotníkem.
A pak něco doopravdy změnit. Tak, jak jsi mi to tehdy řekl.
-Nepověděli nám, cos vlastně provedl. -Podváděl jsem.
Abych zachránil Lucy Gray před hady.
Myslíš, že ji zabili?
Proč by to riskovali? Byla skutečná hvězda.
Jestli se budou hry konat i za rok, nejspíš ji pozvou,
aby zazpívala na zahajovacím ceremoniálu.
Než jsi přišel, přemítal jsem o výhodách sebevraždy.
Teď, když budeme volní?
Když na tebe na konci téhle tratě možná čeká dívka,
kvůli které jsi všechno riskoval?
Příteli, takové zadostiučinění jim dopřát nesmíš.
Tvůj život teprve začíná. A povedeš si skvěle.
-Oba si povedeme skvěle. -Hlavně buď opatrný, víš?
Tady je to jiný svět.
Vítejte ve Dvanáctém.
Jsme hrdí na to, že tady každý z vás slouží naší zemi.
Na příštích dvacet let se bratři a sestry z vašeho oddílu
stanou vaší rodinou.
Budete společně cvičit, spát i jíst.
Společně zažijete vzestupy i pády.
Zde na mé základně i mimo ni budete našima očima a ušima.
A vaší povinností bude hlásit vše podezřelé, na co narazíte,
protože kdybyste tak nečinili, poklesli byste na úroveň rebelů.
Minulý měsíc byl v dolech zastřelen jeden mírotvorce
a dva vedoucí dolů.
Našli jsme vražednou zbraň a na ní stopy DNA.
A testy nad veškerou pochybnost prokázaly, že tento muž,
Arlo Chance, je vinen.
Proto se všichni pozorně dívejte. Takto to dopadá, když se příčíte
právnímu řádu Kapitolu.
-Je nevinný! -Ne, ne Lil, Lil...
-Je nevinný! -Ne! Lil! Uteč, Lil! Uteč!
Uteč, Lil! Ne, Lil! Utíkej, Lil, utíkej!
Ne, ne, ne!
Jste vrazi! Ne!
Uteč, Lil, uteč! Uteč, Lil, uteč! Uteč, Lil, uteč...
On to neudělal! Všichni jste vrazi! Pusťte mě ven! Pusťte mě ven! Arlo!
-Co tě to tam napadlo? -Nic neprovedla, Corio. Čím se provinila?
Tím, že byla v přímém kontaktu s rebely. Nic víc nepotřebují.
Kdyby tím davem byla prošla...
Přísahám, že to neudělal!
Myslím, že bych ji zastřelit nedokázal. Ty ano?
On to neudělal!
Musíš najít způsob, jak se s naší současnou situací smířit.
Nebo ať ti otec koupí propuštění, abys mohl dělat něco jiného.
Hej, Hoff nám všem dal na víkend volno.
Aby pozvednul morálku.
Pozvednul morálku...
Prosím. Prosím, pomozte mi.
Jdu si pro pití.
-Je tady horko? -Jo!
Ale my ještě přiložíme pod kotel!
Přichází jedinečná Lucy Gray Bairdová!
-Ahoj, Dvanáctý kraji. Chyběla jsem vám? -Jo!
Asi jste nečekali, že mě ještě uvidíte, ale bylo to oboustranné.
Ale teď jsem zpátky. To je jistá věc.
Ach, ta láhev je pro mě? Ale no tak.
Víte přece, že jsem přestala pít, když mi bylo dvanáct.
To bylo na pročištění trubek. A co takhle nějakou písničku?
Nevezmeš mi minulost, nepůjde to, ne a ne...
Ač mohl bys mi vzít i tátu, jméno mi po něm zůstane...
Jo.
To, co můžeš mi vzít, nestálo nikdy za to mít
Do toho!
Nemůžeš mi vzít mé kouzlo, smích mi nikdo neukradne
Nemůžeš mi vzít mé jmění, nemám totiž vůbec žádné
To, co můžeš mi vzít, nestálo nikdy za to mít
Myslíš si, jak nejsi skvělý, že patří ti můj život celý
Že změnit mě dokážeš?
Na to říkám: Jen se těš!
Lucy Gray!
-Lucy Gray! -Billy Taupe!
-Lucy Gray... -Billy!
Beze mě je vás nějak málo.
-Ne, zvládnu to. -Billy!
Billy!
Přísahal jsi, že už s nimi nebudeš hrát, Billy Taupe.
-No tak. -Uklidněte se, uklidněte se.
Vím, že jsem ti chyběl, Lucy Gray. -Dej ze mě ty pracky pryč!
Nesahej na mě!
Po tom, co jsi mi provedl, na mě ani nesáhneš,
-nebo přísahám, že vezmu hada a... -Nesahej na ni!
-Corio, přestaň! -Nech mě!
Zbláznil ses? Dělej, musíme odsud vypadnout!
Kdo by si pomyslel, že budu muset zachraňovat já tebe.
Je tady. Je naživu.
Půjdeš se mnou ptám se tence k stromu,
na němž v noční chvíli vraha kdysi oběsili
Divné věci se tu děly, divnější než zajdeme-li
k tomu stromu oběšence
Řekli mi, že tě tady možná najdu.
-Promiň, já... -Pořád jsem jednou nohou v aréně.
-Tvé vlasy, ta uniforma. -Myslel jsem, že jsi mrtvá.
Jo, já taky.
Ale ten váš děkan, Highbottom, mě poslal domů.
Highbottom?
Sám mě posadil do vlaku a dal mi i trochu peněz.
Říkal, že tě pošlou do Osmého.
Za porušení jejich pravidel, záchranu tvého života.
Dal jsem jim poslední cent, abych mohl sem do Dvanáctého.
Musel jsem se pokusit tě najít.
Ten děkan mi řekl podivnou věc.
Řekl, že je rád, že jsem tě přežila.
Pověděl ti, co jsem udělal tomu klukovi v aréně?
Neměl jsem na výběr.
-Ta malá holka, Anýzie. -Já vím.
Myslela jsem, že se napije někdo jiný, možná Coral.
-Ty nejsi vrah, Lucy Gray. -Ale ano, jsem.
Oba jsme teď vrazi.
Jsi v bezpečí.
Tvoji přátelé Dozorci. Postarám se o to.
Budou tu kvůli té včerejší rvačce.
Nesmějí nás spolu vidět.
V lese je jezero. Ví o něm jenom to naše hejno.
Sejdeme se tady zítra a půjdeme. Tam venku budeme mít volnost.
Maude Ivory, vezmeš mi kytaru?
-Jo. -Díky, zlato.
-Můžu něco sehnat. -Dobře.
Jde sem ten tvůj kumpán. Uvidíme se.
Ahoj, už seš zpátky? Jak se má Lucy Gray?
Myslel jsem, že se zdržíš, tak jsem chtěl trochu poznat město.
Aha. S Billym Taupem? A kdo byl ten druhý?
Tohle znám už z Akademie.
Sledoval jsem tě, jak všechny pozoruješ.
A pečlivě zvažuješ, kdy se ozvat...
-Ty se těm lidem snažíš pomoct? -Ty si myslíš, že pomoc nepotřebují?
Prohráli válku, Sejane. Válku, kterou sami rozpoutali.
A tvoje rodina na ní zbohatla.
Nehodlám se vzdát naděje, že se jednou dostanu domů.
Jen proto, že máš výčitky svědomí.
Rozumíš?
Často slýchal jsem
Až na úsvitu dne
Spatřil jsem v dálce za lesem
To dítě samotné
A odtud přes pole se dali
A šlépěj vedla dál
Šli stopou, do níž zapadali
Až před nimi most stál
Od břehu stopa sněhem šla
Krok co krok oni v ní
Uprostřed můstku končila
Jediná, poslední
Dodnes však často slýcháte
Že Lucy musí žít
A v pustině ji potkáte
Bude-li osud chtít
-Tyhle ptáky jsem ještě nikdy neviděl. -Říkáme jim reprodrozdi.
Přežije to?
Lucy Gray, v té písni?
O stopě ve sněhu?
Možná uletěla. Určitě někde bude.
Dokáže přežít. Ale je záhadná, miláčku.
Stejně jako já.
Něco jsem ti přinesl.
Je po mé matce.
Chci, aby sis ji vzala.
Pořád voní po růžích.
Děkuji.
Dobře se o ni postarám, slibuji.
Musí se ti tady stýskat po rodině.
To ano.
Pořád se o ně bojím.
Opravdu by ses tam vrátil?
Kdybys mohl?
-Do Kapitolu? -Musím.
Patřím tam.
Doufám ale, že tam půjdeš se mnou.
-Kapitol není pro mě. -Alespoň je civilizovaný.
-Má řád. -Hladové hry jsou řád?
Ne. Ty samozřejmě ne.
A co kdyby náš život byl tohle, Coriolane?
Tady venku. Probudíš se, kdy chceš.
Ulovíš si jídlo, žiješ venku u jezera...
Potřeboval bys Kapitol i pak?
-To jste utrhli jen tohle? -Jo.
Děkuji.
Na tu ještě moc brzy, Maude Ivory.
-Ne. -Ne...
Na co je brzy?
Na hlízky.
Křehká rostlinka, ale houževnatá.
Někdo jí říká močálová brambora, ale šípatka zní podle mě líp, nemyslíš?
Dojdi pro pruty, CC. Ať máme doma nějakou tu rybu.
Chybí mu Billy Taupe.
A tobě?
Od sklizně ne. Ne.
Už mu nemůžu věřit.
Důvěra znamená všechno.
Pro mě rozhodně ano.
Dokonce ještě důležitější než láska.
Bez důvěry jako bys vůbec nebyl.
Mně věřit můžeš, to ti slibuji.
Jestli na tomhle světě můžeš někomu důvěřovat, tak jsem to já.
A ty mně taky.
Vojín Snow? Pojďte s námi.
Snowe.
Dnes ráno jsem obdržel výsledky testů vašich schopností.
Prošel jsem si i výcvikové záznamy. Počínáte si příkladně.
Polovina rekrutů ani neumí číst, pane.
Jste synem generála Crassa Snowa.
Co jste provedl, že jste skončil tady?
Udělal jsem si nepřátele, pane. V Kapitolu.
Na ničení plánů nepřátel jsem vybudoval svou kariéru.
Přeložím vás do výcvikového tábora pro důstojníky v Druhém kraji.
Tam budete mít skutečnou mzdu.
A jednou možná dostanete v Kapitolu druhou šanci.
Vlak odjíždí za deset dní. Když budete mít čistý rejstřík,
Dvanáctému kraji můžete natrvalo zamávat.
Je v tom nějaký problém? Toto je pocta, vojíne.
-Nikoliv možnost. -Ano, pane. Děkuji.
-Corio? -Tigris?
-Corio! -Tigris.
-Tvé kudrny! -Jo, já vím.
-Kde to jsi? -Jsme v pořádku, Corio.
Tigris, kde jste?
Museli jsme se přestěhovat.
-Prozatím si to tady pronajímáme. -Vystěhovali vás?
Poslyš, jsem v pořádku a madam babička taky.
Vážně si nemusíš dělat starosti.
Myslím, že už vím, jak se odsud dostat.
Jen musím zvládnout důstojnický výcvik ve Druhém kraji.
A pak se vrátím do Kapitolu. Dám to do pořádku.
-Dobře. -Brzy už budu doma. Slibuji.
Nemůžu se dočkat...
Dobrý! Můžeme!
Ať už děláš cokoliv, musíš s tím přestat.
-Co tím... -Mlč!
Viděl jsem tě mluvit s tou ženou ve vězení.
-Když tě teď nenahlásím... -Nemáš co nahlašovat.
Vědí, že jsme přátelé, Sejane. A kvůli tobě zabijí nás oba.
Říkal jsi mi, že můžu něco udělat.
Říkal jsi mi, že můžu něco změnit.
Skupina místních chce utéct z Dvanáctého.
-Přestaň. Nechci to slyšet. -Poslouchej mě!
Půjdou na sever, aby začali nový život daleko od Panemu.
Potřebují peníze na zásoby. A já můžu jít s nimi, když je seženu.
-Ty bys mohl jít taky. -Ty dáváš peníze místním?
-Zbláznil ses? Všechno to jsou rebelové. -Nechci tady zůstat. A nezůstanu.
Nemají v plánu nic nebezpečného, rozumíš?
-Všechno je nebezpečné. -Dělají jen to, co by udělal každý, Corio.
Jejich vůdce, Smrk, chce dostat svou sestru Lil z vězení.
Hoff ji chce popravit jen proto, že zná muže, kterého zabili.
A to je špatné. Pomůžu jim dostat ji ven.
-To je zrada, Sejane. -Nikomu se nic nestane.
Dělám jen to, co jsi mi řekl v aréně.
Jen jsem se tě snažil zachránit, když jsi poprvé udělal pitomost,
která mi mohla zničit život.
Co když tě přistihnou, jak tu ženu odvádíš ze základny?
-Je to správná věc a stojí za riziko. -Ano, tobě ano.
Tvůj otec tě vykoupí stejně jako vždycky.
Ale já budu viset jen za to, že tě znám.
Prosím.
Nenuť mě, abych tě zase musel zachraňovat.
Není třeba, abys mě zachraňoval, Corio.
Dělají jen to, co by udělal každý, Corio.
Jejich vůdce, Smrk, chce dostat svou sestru Lil z vězení.
DR. VOLUMNIA GAULOVÁ MINISTERSTVO VÁLKY
Každý se čistý narodí
Svěží, jak zjara zelený
A ani trochu šílený
Zůstat jím, je však úkol těžký
Není růže bez trní
Není žár bez utrpení
Svět je místo temné
Plné hrůz a děsu
Dostávám rány
A těžko je nesu
Proto tě potřebuju
Jsi čistý jako padlý
Sníh
Chladný a čistý
Na kůži tě cítím
Tvůj klid mě jistí
Žiju tvým bytím
Svět je místo kruté, vše se musí splácet
Na důvod se ptáš mě, mám jich třiadvacet
-Proto ti tak důvěřuji -Co si sakra myslíš, že to je?
Jsi čistý jako padlý
Sníh
Ty peníze měly být na zásoby na cestu!
Tohle jsou zásoby! Myslel sis, že je to jen hra?
Řekl jsi, že se nikomu nic nestane! Tohle není součást dohody.
To stačí!
Co to děláš? Zbraně, Sejane?
Nevěděl jsem, že tady budou zbraně. Lhali mi.
Myslel sis, že budou upřímní? Zbláznil ses?
-Venku stojí mírotvorci. -A jeden je i tady.
-Dobře, počkej... -A starostova dcera?
To je v pořádku. Řekl jsem mu, aby přišel. Pomůže mi.
-Hej, kam jsi... -Ne, počkej.
-Ty jsi sem pozval celé město, Plinthe? -To je dobrý, Smrku.
-Přidá se k nám. Je se mnou. -Cože?
Mlč, Mayfair. Pak ti to vysvětlím.
Myslím, že už mám těch tvých vysvětlení dost.
Ona nikam nepůjde. A ty taky ne.
Za tohle vás táta nechá pověsit!
-Ne, počkej! -Všem o tom řekne, ty idiote!
-Nechá nás pověsit! -Má pravdu.
Neřekne, Smrku. Ona jen mluví, ale nic neudělá.
Co myslíš ty, Lucy Gray? Jsem jen samá řeč a skutek utek?
A jak se ti vlastně líbilo v Kapitolu?
-Uvidíme se u Oběšencova stromu! -Ne, ne!
Počkej.
Mayfair!
Ber svůj život s úsměvem
Co jsi to proboha udělal?
-Právě jsi zastřelil starostovu dceru. -Co jsi to provedl?
Jestli jsi dřív nebyl rebel, tak teď už jo.
-Zabil jsi ji. -Mlč, Billy Taupe.
Oba budeme v pořádku. Nikdo nás nebude podezřívat.
To si myslíš, že odsud jen tak odejdeš? A že to hodíš třeba na mě?
Zavři zobák, slyšíš?
Tak to se budeš divit, Kapitolane. Jestli mám za tohle viset, tak ty taky!
-Stejně jsem mu nevěřil. -Billy Taupe!
Podívej se na mě!
Vrátíš se na pódium a začneš zpívat, jako by se nic nedělo.
-A já nás z toho dostanu, ano? -Dobře.
Přísahám. Běž!
Zbav se těch zbraní. Pohyb! Dělej, Smrku, běž!
-Nikomu se nemělo nic stát. -Aspoň jednou drž hubu!
-Je to všechno moje vina. -Jo, to je.
Ale jestli se nevzpamatuješ, bude to ještě horší.
Pokud jen cekneš, jsme ztraceni.
Teď se vrátíme zpátky a budeme dělat jakoby nic.
-Já nevím... -Hej, podívej se na mě.
Musíš se vzpamatovat. Musíš se probrat.
Přišel jsi sem kvůli mně, ne? Jsme bratři?
-Bratři. -Jo.
Takže ať už jsi udělal cokoli, přísahám, že tě ochráním.
Kromě nás čtyř v tom byly už jen ty zbraně.
Takže to bude v pořádku. Jasný? Ani slovo.
-Dobře. -Dobře?
-Hele, Tyčko. -Jo?
-Kdo je ta holka, se kterou jsi tancoval? -Myslím, že se jmenuje Josie.
No tak, všichni vstávat! Vstávejte! Pohyb!
Usměvane, co se děje?
Hoff šílí.
Někdo zabil starostovu dceru a jejího přítele.
Všechny nás posílá hledat pušky, kterými je zastřelili.
Naší povinností je udržovat v tomto kraji pořádek.
Vrazi tedy stanou před soudem.
Najdeme vražedné zbraně
a pokud jsou pachatelé stále v dosahu Panemu,
budou do konce týdne viset!
-Ještě tu druhou. -Nic jsem neudělal!
Jdeme!
-Běžte ke zdi! -Ne, prosím!
-Čisto! -Čisto!
-Jsi v pořádku? -Starosta mě nechá zabít, Coriolane.
Myslí si, že jsem to byla já. Billy Taupe a Mayfair mrtví...
Když chytí Smrka nebo Sejanus promluví...
-Sejanus nic neřekne. -Jak to můžeš vědět?
Ty, co chytí, mučí kvůli informacím. Dokonce i mírotvorce.
Je mi to líto.
Měl jsem se s těmi zbraněmi vypořádat sám.
A Mayfair, já... Vůbec jsem nemyslel.
Musím utéct. Na sever.
Jak o tom mluvil Billy Taupe a ostatní.
Pryč z krajů. Když tady zůstanu, jsem mrtvá.
-A co tvoje hejno? -Postarají se jeden o druhého.
Chtěla jsem se jen rozloučit.
Půjdu s tebou.
-A co tvoje rodina? -Poslyš...
Posílají mě na důstojnický výcvik do Druhého, ale na tom teď nezáleží.
Chtěl jsi odjet...
Panem jako Panem. Jakmile tu zbraň najdou, pověsí mě.
Bez ohledu na to, v jakém kraji budu.
Kdy můžeš vyrazit?
-Zítra. Za úsvitu. -Dobře.
Dobře.
Sejdeme se u Oběšencova stromu.
Za svítání.
Jednoho máme! Myslím, že jednoho už máme.
Jo!
Říká, že se jmenuje Smrk!
Za války jsem tři roky bojoval za Kapitol.
A měl jsem vztek!
Ale tohle je poprvé, kdy se stydím! Přiveďte sem toho druhého!
Corio, Corio, Corio...
Kapitol obdržel přes reprozoba zprávu,
že se tito dva muži spikli, aby se vloupali do vězení
a následně uprchli.
Chtěli osvobodit ze zajetí tuto teroristku.
Od rebela bych to čekal, ale ne od jednoho z našich.
Tohle je prostě a jednoduše zrada! Přehrajte tu nahrávku!
Jejich vůdce, Smrk, chce dostat svou sestru Lil z vězení.
Hoff ji chce popravit jen proto, že zná muže, kterého zabili.
Ne! Mami, pomoc, mami!
VOJÍN SEJANUS
Ne!
Promiň mi to...
Promiň!
Půjdeš
K tomu stromu?
Na němž prý vraha tří
Kdysi dávno popravili
Divné věci se tu děly
Divné bude, půjdeme-li
Spolu v noční chvíli
K stromu, kde ho pověsili
Půjdeš
K tomu stromu?
Kde milou mrtvý prosí
Ať uprchnou spolu
Divné věci se tu děly
Divné bude, půjdeme-li
Spolu v noční chvíli
K stromu, kde ho pověsili
-Myslíš na Sejana? -Přál bych si, abych mohl udělat víc.
-Mrzí mě, že odsud musíš odejít. -Hejno mi bude chybět.
Ale doufám, že jednou za mnou přijdou.
Víš, co ale nebude chybět mně?
Lidé.
Lidé nejsou tak špatní. Ne tak docela.
Jde spíš o to, co s nimi svět dělá.
Jako s námi všemi v aréně.
Myslím, že všichni máme vrozenou dobrotu.
Ne, vážně.
Buď překročíš hranici zla...
Anebo ne.
A naším životním úkolem je držet se na správné straně.
-Takhle prosté to vždycky není. -Já vím. Jsem přece vítězka.
Bylo by fajn, kdyby už na severu nebylo třeba nikoho zabíjet, co?
Tři mi bohatě stačí. Udělám si hůl. Chceš taky?
Ty jsi zabil tři?
Kdo je ten třetí?
-Cože? -Ten, kterého jsi zabil.
Říkal jsi, že jsi zabil tři lidi. Já vím jen o dvou. Nelži mi.
-Vyndáš mi to, prosím? -V aréně to byl Cívan a pak Mayfair.
Kdo je ten třetí?
Mé staré já.
Zabil jsem ho, abych mohl jít s tebou.
Tak pojď.
-Můžeme tu bouřku přečkat v chatě. -Měli bychom pokračovat.
Potřebujeme jídlo, Lucy Gray. Nachytáme při té příležitosti ryby.
Jestli chceš chytat ryby, tak pod prkny jsou pruty.
-Tady? -Jo.
Co se děje?
-To je ta puška. -Ze které jsi vystřelil na Mayfair.
Smrk o tomhle místě musel vědět. Když se jí zbavíme, budeš volný.
Můžeš se vrátit domů. Uděláš to?
Tím se vše uzavírá.
Až na mě.
Až na tebe?
Ty by jsi to přece nikomu neřekla.
Jistěže ne.
Půjdu vykopat šípatky. Dole u jezera jich roste spousta.
-Myslel jsem, že je na ně moc brzy. -No, svět se strašně rychle mění.
Lucy Gray.
Pořád prší.
Nejsem přece z cukru.
Lucy Gray?
Lucy Gray, kde jsi?
Haló?
Stalo se něco? Protože pokud ano, můžeme si o tom promluvit.
Schováváš se přede mnou?
Lucy G...
Je jedovatý?
Pokoušíš se mě zabít? Lucy Gray?
Lucy Gray! Ptám se tě, pokoušíš se mě zabít?
Po tom všem, co jsem pro tebe udělal?
Půjdeš
K tomu stromu
S lanem na krku
-Lucy Gray? -Se mnou
-Po svém boku -To už stačí.
Divné věci se tu děly
Lucy Gray, řekl jsem...
Držte huby!
OSVĚDČENÍ O ABSOLVOVÁNÍ STUDIA
Pane.
Co vaše ruka, vojíne?
Zdravotník říkal, že vás to pěkně hryzlo.
Než dorazím do Druhého, pane, nebudu o tom ani vědět.
Došlo ke změně plánu, vojíne Snowe.
Gratuluji, pane Snowe.
Prošel jste všemi mými zkouškami.
Požádala jsem prezidenta Ravinstilla,
aby vám s okamžitou platností udělil milost.
A rovněž jsem mu řekla,
že jste příliš nadaný na to, abyste plýtval časem v armádě.
Takže teď budete studovat pod mým vedením na Univerzitě.
Univerzitu si nemohu dovolit.
Jistý pan Strabo Plinth se nabídl, že ponese veškeré náklady.
Za to, že jste byl jeho synovi Sejanovi tak dobrým přítelem.
Samozřejmě netuší, jak dalece dobrý jste byl.
O té vaší nahrávce jsem se nezmínila.
Tuze působivé,
jak jste poslal svého jediného přítele na šibenici,
jen abyste upoutal mou pozornost.
-To jsem neudělal. -Jste si jistý?
Protože vám to nakonec získalo Plinthovo stipendium.
Prezident souhlasil s dalším ročníkem her.
Lidé se dívali. Za což vám patří mé díky.
Ale než vás vezmu pod svá křídla,
tak mi po tom všem, co jste viděl tam venku, ve skutečném světě,
laskavě dovolte, abych se vás ještě jednou zeptala.
K čemu slouží Hladové hry?
Dříve jsem si myslel, že Hladové hry jsou trestem krajů.
Pak jsem usoudil, že jsou varováním pro nás tady v Kapitolu...
před hrozbou, kterou kraje představují.
Teď už ale vím, že arénou je celý svět.
A že Hladové hry potřebujeme.
Rok co rok.
Aby nám všem připomínaly, kým skutečně jsme.
A kdo jste podle vás vy sám?
Vítěz.
Vítejte doma, pane Snowe.
Tobě to ale sluší!
Co myslíš ty?
Myslím, že vypadáš přesně jako tvůj otec, Coriolane.
Osobní věci Sejana Plintha z Dvanáctého kraje.
Chtěl jsem je dnes večer vrátit jeho rodičům. Jako dárek.
Oslavil by devatenácté narozeniny.
Ale myslím,
že by dali přednost pouze tomuto.
Nejlepší přátelé.
-Kraje tě naučily empatii. -Ne, kraje ne.
Hladové hry.
Měl bych vám poděkovat.
Zásluhu na hrách má tvůj otec. Přinejmenším z poloviny.
Přišel jsem na ně v rámci studijního zadání.
Šlo o žert. Byl jsem opilý.
Vymyslete pro naše nepřátele tak přemrštěný trest,
že už nikdy nezapomenou na to, jak dalece nám ublížili.
Když jsem vystřízlivěl, chtěl jsem text roztrhat.
Ale tvůj otec, můj nejlepší přítel, mi úkol sebral.
Napsal na něj naše jména a osobně ho odnesl Gaulové, aby si šplhnul.
Vzal jsem si morfion.
Ten večer, kdy padlo první dítě.
Doufal jsem, že hry zaniknou.
Snažil jsem se je zastavit, jak to jen šlo.
Ale pak ses objevil ty.
A já teď budu mít na rukou krev po mnoho dalších generací.
Ukázal jsi nám, jakou cenu jsou lidé ochotni zaplatit za dobrou podívanou.
Pověz mi, byla smutná, když jsi opouštěl Dvanáctý kraj?
Ten tvůj ptáček zpěváček?
Mám dojem, že jsme byli smutní oba.
Podle mých informací zmizela. Že prý ji tam možná zabil starosta.
Ale nemáme důkaz. Je to záhada.
A záhady dovedou přivádět lidi k šílenství.
Podívej se na sebe.
Dědic Plinthova jmění, jemuž nic nestojí v cestě.
Všechno pokryje sníh.
Ano.
Ničí nás právě to, co nejvíce milujeme.
HUNGER GAMES BALADA O PTÁCÍCH A HADECH