CLARKSONOVA FARMA
KAPITOLA 24 POČÍTÁNÍ
Nejsušší únor všech dob.
- Nejvlhčí březen za 40 let. - Jo.
Vůbec nepršelo...
- V květnu. - ...v květnu, ale byla zima.
Pak přišel nejteplejší červen všech dob.
Od té doby je to...
Nejvlhčí červenec.
- Nejvlhčí i nejchladnější červenec. - Jo.
Vzhledem k tomu, že počasí celý rok
bylo přesně opačné, než jsme potřebovali,
modlili jsme se za klasický podzim se spoustou teplého sluníčka.
Ale rozhodující měsíc sklizně nám taky odmítal hrát do karet.
Dnes nebude slunečno. Podívej se.
Kaleb připravil úrodu na sklizeň
a náš čas se krátil.
Čím déle úroda zůstávala na příliš vlhkém poli,
tím víc šla kvalita dolů.
Potřebujeme míň než 15.
Osmnáct celých čtyři. Sakra.
Devět by nejspíš šlo.
Osmnáct celých tři.
Musí to být méně než devět.
Sedmnáct celých pět. Do pytle.
Zdravím. Testovali jste vlhkost?
Už teď cítím, že je to vlhké.
Osmnáct celých šest.
Tenhle rok stojí za prd. Vůbec to neschne.
- Kolik? - Sedmnáct procent.
Asi jsem zlomil rekord v testování na vlhkost.
Test vlhkosti.
A pak další. Pak další test vlhkosti.
Večer si vždycky řekneš: „Tak dneska zase ne.“
Aby toho nebylo málo,
Andy Cato se bál,
jak si povede pšenice na jeho přirozeně obhospodařovaném poli.
- Dobré ráno. Jak je? - Jak se máš?
Bál se, že příliš šetřil dusíkatým hnojivem.
Mám pocit, že jsme to netrefili.
Na tomto poli
jsme nakonec použili nepatrné množství hnojiva, asi 11 kilo.
Kolik jste dali na tamto pole?
- Netuším. - Pár set kilo?
- Kaleb to bude vědět. - Jo.
Takže tam pár set kilo a tady jedenáct.
- Asi, nevím. - Jo.
Ale bude to tak nějak.
Na tomhle poli jsme to úplně netrefili.
Dali jsme sem málo.
Chybí mu energie.
Den za dnem jsme nečinně přihlíželi,
až se podmínky konečně začaly zlepšovat.
To zní líp.
Oves. Potřebujeme míň než 15 %.
Teď je to 15 %.
Až dorazí Simon, můžeme sklízet.
Charlie jako obvykle odjel přes sklizeň na dovolenou,
takže Kaleb to měl všechno na povel.
Zatímco jsme čekali na kombajn,
zavolal si mě do své kanceláře na údajně důležitou schůzku.
Nazdar!
Takže tohle je...
Vítej v mé kanceláři.
Jak dlouho to máš?
Cos mě udělal správcem farmy.
- To už je kdoví kolik měsíců. - Však ano.
Jen jsem uvolnil trochu místa...
Kdo ti navrhoval interiér? Nicky Haslam?
Já sám.
Je to pracovní kancelář.
- Co je tohle? - Je to pěkný.
Tenhle stůl jsem našel vzadu ve staré kůlně.
Tohle je vlastně komoda...
Elektrika tady trochu zlobí.
- Tak blbou kancelář jsem ještě neviděl. - Není blbá! Je tu sucho...
- Máš tady pračku. - A sušičku.
Co je důležitější, Charlie je v USA.
- Já vím. - Jo.
Sklizeň je za rohem, takže odjel.
- Přesně. - Jo.
A jako správce farmy
teď zodpovídám za bezpečnost na farmě.
Panebože.
Stačí deset minut. Tohle si projdeme.
Co je to?
Pročti si vyhodnocení rizik, které jsem provedl.
- Tys vyhodnocoval riziko? - Jo.
Musel jsem, je to má zodpovědnost. Kdyby ses teď zranil,
čí to bude chyba? Moje. Půjdu do vězení.
Tahle tvář se do vězení nehodí.
Tuhle jsme lámali kámen
- na parkoviště, že jo? - Jo.
Co se stalo, když jsi vyjížděl?
- Přívěs vyskočil a... - Jo.
To je docela nebezpečné.
- Kdyby nahoře... - Proč?
- Kdyby tam bylo elektrické vedení... - Ale není.
Tak jo, není tam. Ale kdyby bylo
- a neuvědomil sis to... - Není tam.
Mohl jsi ho strhnout a zabít sebe nebo někoho jiného.
Ale není tam.
Víš, jak vyskočit z traktoru, když narazíš na elektrický kabel?
- Ne. - Správný způsob, jak se dostat z traktoru,
když se dotkneš vedení, když nastane zkrat...
Musíš z něj vyskočit.
Otevřeš dveře, vylezeš na schůdek a skočíš co nejdál.
Neumím skákat.
Ty by sis nejspíš zlomil nohu.
Nemám na to kolena.
Zůstanu sedět, protože pneumatiky mě odizolují.
Ale nemůžeš mi zavolat, není tam signál.
Proč ne?
Elektrika vyřadí signál.
Za chvilku začnu někomu chybět.
Mně ne.
Máš na mobilu What3words?
- Jo. - Dobře.
Kdybys měl nehodu, pošleš mi ta tři slova
a já zjistím, kde jsi.
Nerozumím tomu. Myslel jsem, že si ta slova musíš vybrat.
- Ne. - Stálo tam:
„Ať jste kdekoli, napište tři slova.“ A já si říkal, jak to...
Když ti je pošlu, jak víš, jaká tři slova jsem si vybral?
Zahřeju si to.
- Myslel jsem... Nedělám si srandu. - V podstatě...
Vážně, měl jsem to na mobilu a stálo tam, co já vím,
- ořech, karamel, kočka. - Jo.
Tahle slova nechci. Vybral je někdo jiný.
- Ano. - To se mi nelíbí.
Píšu novinové sloupky. Nikdo mi slova nevybírá.
Volím je já.
Ten člověk, co napsal ten program,
- vybral slova pro každé místo. - Ale mám to.
Dobře.
- Náhodně. - Nesmyslně.
-„Nekouřit při tankování“? - Ne.
To jsem nevěděl.
Vždycky si zapálím, když tankuju.
- Vždycky. - Kéž by.
O pár hodin později se Kaleb sešel se Simonem a jeho kombajnem,
aby sklidil oves, který zasel na poli, kde mu nevyšla řepka.
Máš vysílačku, Simone?
Jo, slyším tě.
A nejspíš doufal, že všechno zvládne bez mé pomoci.
Asi doufá, že ho nenajdu, ale já ho najdu.
Pak mu nabídnu pomoc. A bude rád.
Dobrá zpráva! Přijel jsem pomoct.
Ale ne.
Vezmi si tenhle přívěs, já si vezmu ten druhý. Dobře?
Přívěs, který mi Kaleb dal, byl jen z poloviny plný.
Já ho měl připojit a pokračovat.
Ano, stále ještě nevím, jak připojit přívěs.
Nahoru!
- Dobrý? - Ne.
Použij joystick.
Odemkneš ho tím malým tlačítkem, hydraulika.
Potřebuješ hydrauliku. Děláš to celý...
Je to zapnutý?
- Nemám tušení. - Je to tlačítko zapnutý?
Můžeme?
- Popojeď trochu. - Dozadu?
Musíš trochu popojet.
Jak můžou natankovat stíhačku deset kilometrů ve vzduchu,
- a přitom farmáři... - Dobrý.
- nepřišli na snazší způsob... - Ne, zase jedeš dopředu.
Musím dopředu!
- Sakra. - Jo!
To je ono.
A trvalo to jen tři hodiny.
A je to. Vyzkoušíš si nejdřív hydrauliku?
Jak to mám udělat?
Musíš zapnout hydrauliku a tím malým joystickem...
Zapnul jsem hydrauliku, aspoň myslím.
Dolů.
Ne, dolů.
Ty zatracenej...
Já to s ním nedám!
Dej mu lopatu a pytel. To jsme dělali se studentama.
Ať to posbírá.
- Ne! - Ne!
Do prdele!
- Tak jo, tohle je nahoru. - Zastav!
A sakra.
Můžu se na něco zeptat?
Odteď to budeš připojovat ty.
Když připojíš ty hadice, můžou být vždycky stejné?
Jo, tak to dělám pořád. Ale zaprvý, tvůj traktor stojí za hovno,
a zadruhý ho neumíš řídit.
- Není to moje vina. - Ale je.
Vždycky to uděláš špatně.
Protože pokaždé, když do něj nasednu, každé tlačítko dělá něco jiného.
- Souhlasíš? - Jo, protože je to traktor na hovno.
Naštěstí byl ten víkend na farmě na brigádě můj kmotřenec.
Mohl si tedy vychutnat nakládání mého rozsypaného ovsa...
A je to.
Jedu.
...zatímco já jsem jel za Simonem, abych nabral zbytek jeho nákladu.
Nepodělej to, Jeremy. Hlavně to nepodělat.
Je nervózní, zmatkuje.
Jeď trochu doleva. Doleva!
Všechno se to sype... Podívej, kolik...
Padá to mimo!
Co jsem zase provedl?
Spoustu jsi toho vysypal na levé straně.
Byls moc blízko.
Nechápu to. Nic nechápu.
Když jsem přijel pro další náklad,
Simon udělal dost ponižující rozhodnutí.
Nakládám na místě.
Vím, že to doma vidíte a smějete se mi,
ale důležité je, že to nevidí Kaleb.
I když jsem ztratil všechny sklízecí dovednosti, co jsem kdysi měl,
ten den se nám podařilo
sklidit oves z obou polí a dovézt ho do stodoly.
To budeš čumět, skoťáku.
Uděláme chipping-nortonskou ovesnou kašičku.
Nemohli jsme si však vychutnat obyčejnou radost ze sklízení,
protože počasí zase začalo zlobit.
Podíváme se na předpověď.
V deset večer má začít pršet.
Já četl, že v devět.
- Máš tu apku beznaděje? - Jo.
To je ta norská... Která to je?
Jmenuje se RainToday.
Zrovna jsem se díval na BBC a Met Office.
- Ta norská apka je hodně dobrá. - Jo.
Všude říkají, že v deset...
- V deset? - V deset.
Do pytle, podívejte se!
Tohle se blíží. Padne to na nás jako mor.
Všechny aplikace předpovídaly vítr a déšť.
Později odpoledne Kaleb učinil rozhodnutí.
Pokud jde o to, jak dál, sklidíme tohle pole,
- když už jsme tady. - Ty jsi správce farmy.
A pak se přesuneme na divoké farmy.
- Jo, to Andymu udělá radost. - Jo.
A doděláme to tam.
Myslím, že Andy má starost...
Naše pšenice si s počasím poradí.
Něco vydrží, než ztratí mlynářskou kvalitu.
- Tím chceš říct... - Půjde z ní dělat mouka.
Nepůjde na krmivo pro krávy.
- Nebo pro kuřata. - Jo.
Andymu asi dělá starost, že je to stará odrůda,
a tak se bojí, že ztratí mlynářskou kvalitu.
- Což by při špatném počasí mohla. - Jo.
Andy odhadoval, že kvůli tomu, že šetřil s hnojivem,
nebude z jeho pole velký výnos.
A nemýlil se.
Třetina pole sklizená
a máme necelou půlku přívěsu.
Tohle pole sklidíme snadno.
Jo.
Je to dost málo, viď?
- Stojí to za to? - Jo.
Celý rok ses čertil, že ti někdo ukradl pole.
Neměl jsi dávat moje pole někomu jinému.
Vždycky budeš naštvanej, takže tě nebudu poslouchat.
Starám se o ostatní Doncasteřany.
- O Doncasteřany? - Tak se nám říká.
- Vsadím se, že jste spolu v sektě. - Oba jsme donníci.
Doncaster dal světu Kevina Keegana, Dianu Riggovou.
A teď zachraňuje zemědělství.
Nechci být zlej, ale nemám tušení, o čem mluvíš.
- Ty neznáš Kevina Keegana? - Ne.
Byl to premiér?
Ne, byl to fotbalový kapitán.
Pracovali jsme bez přestávky až do noci.
Andyho pšenici jsme sklidili těsně předtím, než začalo pršet.
Na druhý den tahle new-age směs pšenice a fazolí
zamířila do mlýna.
My jsme tak mohli obrátit pozornost k našemu problémovému dítěti,
řepce olejné.
Mám k tomu jednu poznámku.
Říká se: „Když nezasejete řepku
„před moretonskou přehlídkou,“ to je místní zemědělská výstava
na začátku září, „už nesejte, protože je pozdě.“
Nezaseli jsme řepku před moretonskou přehlídkou.
Radili jsme Kalebovi, aby ji nesel. Stejně to udělal.
Většina se neurodila.
Na tomhle poli se urodilo. Uvidíme, jaký bude výnos.
Kolik polí máme? Máme toho dvě pole, viď?
Normálně oséváme asi 100 hektarů.
- Řepky olejné? - Řepky.
Letos máme 20.
Kolik se neurodilo?
Jen jedno pole, osm hektarů.
Ne, dvě pole.
Ne, jedno pole.
Řekni, že tě to mrzí.
Mrzí mě, že jsi zasel nevhodnou plodinu.
Ne, řekni, že tě to mrzí.
Mrzí mě, žes udělal ještě větší chybu.
- Buď milej. - Vedl sis výborně.
Děkuju.
- Tak. - Kolik to má být?
Pod devět.
Dvanáct.
Tak za dvě hodiny to bude dobrý.
O pár hodin později jsme se vrátili provést další test vlhkosti.
Kolik to bylo ráno?
Dvanáct procent.
- A musí to být míň než devět. - Jo.
Za ty roky, co farmařím, mi toho v hlavě neutkvělo moc,
ale jedno si pamatuju. A bylo to v televizi.
Charlie mi řekl, že kontraktor, tedy Kaleb nebo Simon, vždycky říká:
„To nic. O vlhkost se nestarej.“
A Charlie řekl: „Nikdy jim nedovol sklízet, když je to moc mokré.
„Nikdy jim to nedovol.“
Takže jestli je to víc než devět, nesmím mu dovolit sklízet.
Tak kolik?
Deset. Pořád je moc vlhká.
Teď si to rozhodni sám. Jak jsi řekl, jsem jen kontraktor.
Takže co mám dělat?
Mám to sklidit dnes, když je to 10 %,
trošičku víc, než má být,
nebo počkat do konce týdne, až bude zralá pšenice?
Když se nám u pšenice zhorší Hagberg, ztratíme mlynářskou kvalitu.
Ani omylem nechceš
sklízet tohle, až bude zralá pšenice. Rozhodni to.
Jen do toho. Jak jsi říkal, jsem jen kontraktor.
Kontraktor.
No tak, rozhodni to.
- Charlie řekl: „Nesklízej...“ - Vím, co říkal Charlie,
ale rozhodnutí je na tobě.
Rozhodni. Spustíme stroje, zavoláme Simona...
- Nemůžu rozhodnout, když pořád mluvíš. - Tak jo, už mlčím.
Prej jsem jen kontraktor.
Sklidit řepku trvá tak pět, šest hodin?
- Jo. - A pšenice...
Budeme moct sklízet ve středu odpoledne.
Garantuju, že pšenice bude ve středu odpoledne zralá.
Rozhodni to.
Jak mohl Charlie odjet na dovolenou?
- Můžeš to už rozhodnout? - Nemůžu!
Tak rozhodnu za tebe. Sklízíme.
- Můžem? - Charlie mi řekl, ať to nedělám.
- Říkal, že... - Volám Simonovi. Rozhodnuto.
Když Simon přijel, odjel jsem se postarat o houby
a nechal jsem Kaleba v úzkostech čekat,
jestli se mu ten risk vyplatí.
Simone, slyšíš mě?
Jo, slyším.
Jde to dobře?
No, máme jen čtvrtinu plnou.
Jen čtvrtinu?
Zatím to vypadá na čtvrt tuny
na hektar.
Do pytle.
Spousta rostlin nemá žádné lusky.
To je problém s řepkou. Je to náladová rostlina.
Vrátil jsem se, když sklízeli druhé a poslední pole řepky.
- Jak to... - Děsně blbě.
- Jak moc? - Hodně blbě.
Jaký je výnos?
V průměru asi 300 kilo z hektaru.
To si děláš srandu. V tom přívěsu je celé první pole?
Být tebou, ani se tam nedívám.
Nedělej to. Vážně.
- Vidíš to? - Jo. Deset hektarů.
Jo.
Do prdele.
Počasí nám zase jednou zasadilo smrtící ránu.
Tohle je stéblo. Vidíš tam lusky?
Žádné tam nejsou.
Podívej se tady za sebe.
Vidíš? Jak je to trochu řidší
a kýve se to ve větru?
Je to děsně křehký a blíží se bouřka.
Jak začne pršet, vyklepe to semínka, a ty tam mají zůstat.
Vypadáš... Já jsem naštvanej. Ty jsi naštvanej.
Vidím, že jsi naštvanej.
Jsem jen otrávenej.
Tolik času a námahy.
Normálně bych si tě dobíral, že jsme ti říkali, ať neseješ řepku.
Nemám náladu.
Víš...
- Hlavu vzhůru. - Už toho mám dost.
Cože?
Stálo to tolik času, úsilí a peněz.
Vím, že to nejsou moje peníze.
Pořád vtipkujem, ale i tak...
Nechci mít blbý výsledky, chápeš?
Zvu tě na pivo.
Fajn.
Kámo.
- Je to otrava, chápeš? - Jo.
- Jedeme v tom spolu. - Jasně.
Dojdu pro přívěs.
- Vyložím to... - Jo.
- ...a sejdeme se tady, jo? - Jo.
Řepku jsme sklidili a přišla sklizňová přestávka.
Já odjel do Londýna za svou novou vnučkou
a nechal jsem Kalebovi na starost nyní již velmi březí prasnice.
Už se to blíží.
Je to hodně blízko. Nejspíš dnes večer.
Chce ukonejšit.
Je to trochu jako jít do porodnice s drahou polovičkou.
Držíte ji za ruku.
Masírujete jí záda.
Škrábete ji za na ušima.
Bude to dobrý.
Jo, bude to dobrý.
Uklidnila se.
Druhý den se začala rodit selátka.
Byla jich spousta.
Vlastně jich bylo tolik,
že musel přijet veterinář Dilwyn, aby provedl trochu sociálního inženýrství.
...čtrnáct, patnáct, šestnáct.
Jo, to je moc.
Těžko uživí víc než 12.
- Jasně. - Dvanáct nebo třináct.
Nejlepší bude vzít ta menší
a dát je tamhle.
Vrhne je venku?
Jo.
Dej je tam.
Tak budou mít šanci. Uvidíme, jak to půjde.
Jo.
Tak...
Jak jsou maličká!
- Mrňavá. - To teda.
Tak za matkou.
Tak fajn.
Prcek se teď dobře napije.
Zabralo to?
Neuvěřitelný, co?
Když jsem se vrátil,
spěchali jsme s Lisou do Prasátkova pozdravit nové přírůstky.
To je nádhera.
Podívej, jak je veliké.
Už teď jsi hodně těžké.
Máš v hubě slámu.
Panebože, je jich spousta!
Výborně!
Už ti nebudeme říkat Švýcarka.
V březnu Švýcarka vrhla tři.
Přesně tak.
Tentokrát 11.
- Ne! - Ano.
- Švýcarka? - Jedenáct.
Takže v březnu jsme měli celkem 28 selat.
Jo.
Tentokrát 53.
Nejspíš protože se cítí dobře.
Protože jsou šťastná,
- že jsou v lese. - Souhlasím.
Ale co je pro mě nejdůležitější.
- Víš o té mé obruči? - Ano.
Funguje to?
Posledně jich jejich matky zalehly 28 procent.
Tentokrát 13 procent.
To je výborné.
Nazdar!
Viděl jsi, kolik máme selat?
Jestli jsem to viděl? Pomáhal jsem je rodit.
Víš co? Nerad to uznávám, ale...
Ano?
Clarksonova obruč funguje.
Jo.
Vidíš, že je natlačená k obruči
a selata můžou běhat za ní.
To je úžasné.
Ovšem museli jsme zanechat péče o selata,
protože byl čas na sklizeň ječmene.
A jak se Charlie obával...
Zasili jsme trochu později.
Jo.
Teď tady vyrážejí tyhle výhonky.
Ty, které dozrávají později, budou při sklizni problém,
Objevily se náznaky, že nestálé počasí zničilo i tuto úrodu.
Tohle je ječmen. Máme problém, podívej.
Podívej se na ta zelená zrna.
Tohle je zelené.
To tady nemá být.
Další pán na holení byla ozimá pšenice.
Snídaně, oběd a večeře.
A pak Kaleb zamířil k poslední z důležitých plodin...
Tvrdá pšenice, jedeme.
...kde se k němu připojil pomocný řidič kombajnu.
- Dobré ráno. - Jak se máš?
- Jo. - Dobře.
Ty můžeš.
Ty zatrolený věci...
No jo, to nic.
- Řekl jsem si, že za tebou zaskočím. - Dobře.
Tohle je zatrolená věc...
- Prosím? - Je tu stará paní Hastingová.
Kde je Simon? Je pořád na tom místě...
Jo.
Vyčerpaný Kaleb skončil o pár dní později,
ale na odpočinek bylo velmi málo času...
Nazdar!
...protože se vrátil Charlie...
Jsi opálený? Všechny končetiny neporušené?
Jsem tu celý.
... a hned se chtěl podívat na úrodu.
- Ječmen mám sklizený. - Dobře.
- Doufám, že půjde na slad. - Jo.
Ten mi dělá nejvíc starost.
A tvrdá pšenice musí být dost dobrá na těstoviny.
Jo.
Kanada zase dostává zabrat. Je tam fakt vedro.
- Takže cena tvrdé pšenice... - Jaká je cena?
Opravdu dobrá.
- Pět nebo šest set za tunu. - Fajn.
Jdi na tu stranu.
Zatímco Charlie a Kaleb sbírali vzorky,
aby zjistili kvalitu naší sklizně,
já jsem dával dohromady poslední výnosy
z hospodaření na neobhospodařovaném.
Nečekaný zdroj příjmů
přinesla jedna z našich nejháklivějších plodin...
Pojď. K noze!
Brambory.
Aryo... To jsou moje brambory!
Vypadni z mých brambor! Pojď sem.
Ty troubo, pojď sem.
Lisa si v podstatě zabrala jedno z polí
určených na hořčici a vysázela na něm brambory,
protože to chtěla znovu zkusit s chipsy.
Víš, kolik se v Anglii každý rok sní chipsů?
- Ne. - Šest miliard.
- Šest miliard balíčků, nebo lupínků? - Balíčků.
- Není divu, že je Lineker ve vatě. - Chipsy jsou fascinující.
Znělo to velmi zajímavě.
Zjistit, jak si stojíme finančně,
pak odstartovalo další lekci diddlysquatské matematiky.
Takže máme 50 tun, to je...
Tuna je 100 000 kilo, ne?
Je to tak?
Kolik je jedna tuna?
- Tisíc kilo. - Tisíc kilo je jedna tuna. Jasně.
Takže půl milionu gramů děleno 120,
- to je 4 000... - Čtyři miliony...
Ne, 4 200 balíčků.
To není...
Tuna je milion gramů.
Takže padesát milionů. Asi mám špatně desetinnou čárku.
- Možná. - Čtyři sta tisíc balíčků.
To je 4 160 000.
Tvoje obchodní plány jsou horší než moje.
- Podíváme se na výsledky hořčice. - Nemám je.
- Jak víš, že budeš lepší? - Mám to v hlavě.
Nakonec jsme se dohodli, že brambory něco vynesou.
Pak jsem vyjel s přívěsem
sklízet hořčici z polí, která Lisa nezabrala.
Tohle bude těsný.
Myslím, že traktor projede jen tak tak.
Ale co vlečka?
Do háje.
Co teď budu dělat?
- Jak tam dostaneme kombajn? - Jak mám projet s tím traktorem?
- S tím uhnu. - Dokážeš projet?
Protože já jsem v pasti.
Nedělej to.
To mě nenapadlo.
Do pytle.
Drž.
Do prdele práce.
Jsou řidiči a jsou břídiči. Ty seš břídič.
Nevzpomněl jsem si, že to můžu zvednout. Pak bych projel.
- Jo. - Nevzpomněl jsem si.
Ale jak tam vjedeme s tím? To je důležitější.
Problém s pěstováním plodin na půdě, která se obvykle neosévá,
a to jsem si měl uvědomit,
je v tom, že brány nejsou stavěné na moderní stroje.
Takže Simon a Kaleb museli jet dlouhou a otravnou oklikou.
Panebože.
Jo.
A pak, aby se dostali na hořčičné pole,
jsme museli zbourat plot.
Fajn, takže co tady?
Tohle je to pole, kde před pěti měsíci
Kaleba zrovna neoslnily moje osévací schopnosti.
Tady jsi začal sít.
Tady jsi nastoupil ty.
Šílená díra.
Hele, další díra.
Ale když jsme tu teď byli, výsledky se mi zdály docela působivé.
Takže když Simon skončil s kombajnem,
dojel jsem si s přívěsem pro náklad.
První jde vzduch.
A tady máme hořčici!
Podívejte, jsou jí tuny!
To je všechno?
Tak jo.
Asi bych měl zrušit tu objednávku na motorový člun.
Poté co jsem upravil svá finanční očekávání,
chystal jsem se z toho mála, co jsem měl,
vyrobit lahodnou hořčici.
Zatím jsem tam dal
1,3 litru rostlinného oleje.
Teď přidám...
Tohle je na 40 sklenic.
2,2 litru jablečného octa.
Už chápu, proč se James May rozhodl dělat kuchařskou show.
Jen si sednete a dáváte věci do sklenic.
Včelí šťáva.
Cider.
Čtyři sta mililitrů.
To jsem možná přehnal, ale to bude fajn.
Hnědý třtinový cukr.
Míchat se prý musí dost razantně,
takže budeme potřebovat čepici.
Tohle je prý čepice.
Hořčičná semínka
je teď potřeba rozdrtit, aby se z nich uvolnily látky.
Mám tu mlýnek na hořčici.
Nasypete tam semínka...
Zapomněl jsi sundat víko.
Proč tam sakra dávají...
Koukněte na to.
Teď jsem si dal pozor, abych sundal víko,
a nasypu je tam.
A je to. Paráda.
Můžeme?
Tak jo. Není vidět velká změna,
ale jsou namletá.
Dobře, šleháme.
Když jsem dal hotovou hořčici do sklenic,
odvezl jsem všech 36 do obchodu.
- Co je to? - Podívej se.
„Jeremyho ostré semeno.“
Je to hořčičné semínko. Hořčice s ciderem a medem.
- Ostré semeno. - Cider a...
Ty třešně.
„Jeremyho ostré semeno“ a po každé straně třešeň.
Jo, nevím proč.
Není to jablko?
Mohla by to být jablka. Ano, jsou to jablka.
A stojí šest liber.
To jim musíme vysvětlit.
Za tuhle velikost...
Ne, fakt jsem to spočítal.
Šest liber. Sedm v Daylesfordu.
Je dost malá. Tak jo, šest... Pět, pět padesát?
Ne, šest.
Pět padesát, jestli chceš prodělat.
Dobře.
- Vychází to na šest. - Dobře.
Měli jsme vypěstovat...
Jsou ty vánoční ozdoby místní?
Druhý den ráno za mnou přišel Charlie s důležitými zprávami.
Měl výsledky testů kvality našich plodin.
- Dobré ráno, Jeremy. - Charlie, jak se máš?
Abych byl upřímný, byl jsem docela nervózní.
Ozimá pšenice, ta na mletí.
- Má potřebnou kvalitu. - Má...
Tvrdá pšenice je v některých ohledech výjimečná.
A v jiných zas tak moc ne.
Patnáctiprocentní vlhkost.
- Přesně. - Jo.
- Bílkoviny, 15,4. - Jo.
- Výjimečné. - Jo.
Hagberg.
Má to být 250. Je to 133.
To určuje pružnost těsta.
Je pak pěkně pružné, táhne se.
Víš, jak těstoviny...
Rád bych předstíral, že vím, co to znamená.
Nedá se použít.
Takže z ní nelze dělat těstoviny.
Nemůžeme z ní dělat těstoviny.
Musíme ji zkrmit krávám, které nemáme.
Jo.
Kolik tun jsme měli?
Měli jsme asi 150 tun.
Sto padesát tun
a měli jsme dostat 400 liber za tunu.
Jo.
To je 60 000. A dostaneme...
Dostaneme za ni...
Za krmnou pšenici dostaneme asi 175.
Dvacet šest tisíc dvě stě padesát.
Takže jsme přišli o 33 750 liber.
- No... - 33 750 liber.
Protože pršelo.
Obávám se, že ještě není konec.
- Takže... - Bude to horší?
Máme výsledky ječmene.
Pokud jde o ječmen...
Nebude klíčit, protože je...
Část je, jak tady píšou, prostě mrtvá.
Nemá požadovanou klíčivost.
Co to znamená? Nedá se...
To znamená, že se nedá použít na slad.
Do prdele!
Jak budu vařit pivo?
Když na chvíli zapomeneme na pivo,
co bychom dostali, kdybychom ho prodali?
Máme asi 180 tun ječmene.
A prodal by se za...
Dvě stě třicet pět.
- Za tunu? - Jo.
Takže bychom dostali 42 000 liber, kdyby mohl jít do pivovaru.
Jo.
- A co dostaneme? - Sto šedesát.
Takže krmivo pro zvířata?
- Dvacet osm tisíc, takže ztráta... - Čtrnáct tisíc.
Čtrnáct tisíc.
Na ječmeni jsme ztratili 14 000.
- Třicet... - Čtyři na tvrdé pšenici.
Třicet čtyři tisíc na pšenici na těstoviny.
Ječmen je problém.
To je velký problém. Musím zavolat do pivovaru.
Z tvrdé pšenice, pokud se trochu nezlepší,
což by při skladování mohla, stává se to,
bude krmná pšenice.
Ale ještě si úplně nezoufám.
Všechno jsou to hrozné zprávy.
Takže když...
Jo, letos si tu práci neužívám.
Abych si po této hrozné předpovědi zvedl náladu,
rozhodl jsem se, že je čas příjemně překvapit Lisu.
Tudíž jsem s ní v tento krásný, slunečný den
zajel za Timem, chovatelem krav.
Pojď se mnou.
Ráda si občas vyjedu.
Já vím.
Ne.
Pepper!
- To snad ne! - Jo.
- Rok jsme ji neviděli. - Podívej se na ni.
- A to opravdu velké překvapení... - Jo?
To je její telátko.
- Nechápu to. - Pepper zabřezla.
To je její telátko.
Drobečku!
- Je to miláček. - Jsi roztomiloučká.
Podívej na malou Diddly Pepper.
Je to krásné telátko.
Koukni na ten krátký čumáček.
Výborně, Pepper. Taky vypadáš skvěle.
Když jsem řekl Charliemu:
„Co bude s Pepper a s těmi matkami?“
- Jo. -„Můžeme je poslat zpátky k Timovi?“
Řekl: „Neptal bych se, když nechceš slyšet odpověď.“
Představ si mé překvapení, když o devět měsíců později...
To je to nejlepší překvapení, cos mi mohl dát.
Time!
Jak jsi to sakra dokázal?
- Stejný býk, co byl u vás. - Ne!
- Stejný býk? - Jo.
- Maestro? - Jo, Maestro.
- Lamač srdcí? - Jo, lamač srdcí Maestro.
Chceš říct, že...
Přivezli jsme ji sem a on ji zbouchnul?
Jo, asi měsíc potom.
To je trochu nezdvořilé, Time.
- V Oxfordshiru se jí nelíbilo. - Aha.
Nelíbilo se jí v Oxfordshiru.
- Vrátila se do Northamptonshiru. - Jo.
Nelíbí se jí...
Nemá ráda oxfordshirské úřady.
- Je to jedináček. - To je úžasné.
Rose a Harry jí pojmenovali Tabatha.
- Tabatha? - Tabatha.
Nebo prostě Tabby.
- To je... - Je docela svérázná.
- Fakt? - Jo.
Pepper a Tabby.
- Pepper a Tabby, jo. - To je nádhera.
A je fakt dobrá máma.
- Jsem nadšený. - To jo.
Všechno je na hovno kromě tohohle.
Tohle je skvělé.
Nejslavnější kráva na světě je teď mámou.
O týden později přišly všechny výsledky ze sklizně.
Nastal tedy čas na velké finále u tabule.
- Tak jsme tady. - Velká chvíle.
Sešli jsme se s Kalebem v kanceláři, abychom zjistili, kdo vyhrál.
VEJCE – PRASATA – VETERINÁŘ
JARNÍ JEČMEN
Takže farmařením na neobhospodařované půdě
- na farmě... - Jo.
...jsem vydělal 27 614 liber.
- To je zisk? - To je zisk.
Je to spousta práce
a nevyděláš si tím ani na Mini Countrymana.
Vydělal bych víc,
kdybych prodával kafe na nádraží Paddington.
- Ale... - Ale vydělal jsi.
Vedl sis líp, než jsem si myslel.
Podívej se na krávy.
Upřímně,
jako chovatel krav sis vedl skvěle. Kolik jich bylo?
Pět krav.
Pět tisíc liber na krávu?
Průměrný chovatel hovězího by teď dostal za jateční krávu
možná 1 800 liber.
To proto, že máme dodávku s burgery.
- Takže máme odbyt. - Jo.
Houby, podívej se na to.
To je...
Rozhodně bychom měli pěstovat víc hub.
- Hele. - Ale jíst je už nebudu.
Zisk z hub je téměř 7 000 liber.
- To je dobré. - To byl dobrý nápad. Kozy...
- Necháme si je? - No jasně.
Měl bys je porazit.
Jak to myslíš „porazit“?
- Měl bys je zabít a pak sníst. - Ne.
Ne!
Máš 29 kozlíků. S těma se nedá nic dělat.
Mám je rád. Kopřivy, totální katastrofa.
Ani nemluv.
- Zvěřina. - To bylo...
S tím bysme měli pokračovat.
- Musíme v tom pokračovat. - Protože je tu tolik jelenů.
Pozitivní je, že jsem neprodělal.
Máš zisk 27 614 liber, ale je to hodně práce.
- Jo. - Ahoj.
- Ahoj, Charlie. - Jak je?
- Jak se máš? - Počítám.
- Bezva. - Mám... Podívej se na to.
O 30 % víc z hospodaření na neobhospodařovaném.
To je 50 procent.
- Ne. - Ano.
Proč?
Protože jsi vydělal 27 000 a utratil...
- Padesát tři. - Něco pod 54.
Takže...
Kdybys mi dal libru,
vrátil jsem ti libru padesát.
Přesně to se stalo.
- Fakt? - Jsem z toho zmatenej.
Nechápu to.
Každopádně jsme neprodělali.
- To je důležité. - Byl to zisk.
Mám zisk. Každopádně...
Když jsme skončili na mé straně,
bylo načase, aby Charlie řekl Kalebovi, jak se dařilo jemu.
Tak jo, zisk nebo ztráta?
- Ty... - Ne, podívám se.
Nejdřív červená čísla.
Takže kontraktoři,
to znamená plat pro tebe, Simona
a ostatní najaté lidi, 46 279 liber.
Dobře.
Celkové náklady jsou tedy 183 000.
Sto...
Osmdesát tři tisíc a jedenáct liber.
Sto osmdesát... Kolik?
Je šílené, že musíš utratit tolik, abys vypěstoval jídlo.
Tyhle náklady jsou prostě...
- Já vím. A ještě jsme... - To je...
Teď se mi opravdu svírá srdce.
- Mně taky. - Řepka.
- Ta je v zelených, že jo? - Je.
Na řepce jsme vydělali víc, 10 172 liber.
S řepkou jsi měl zřejmě pravdu.
Ano i ne.
Na jednom poli to bylo hodně slabé.
Ale naštěstí, a za to děkuju Berry Hill South,
u nich jsme měli fakt dobrou sklizeň a výnos byl...
Byl opravdu vysoký.
To, co vypadalo hrozně...
- Bylo dobré. - ...bylo dobré.
- A to pole, které vypadalo... - Ale kdybys nevysel řepku,
- vysel bys něco jiného... - Jo.
...a to mohlo přinést ještě větší zisk.
Ale pokryl jsem náklady a ještě trochu vydělal.
To jo. Tak dobře.
- Co tam máme dál? - Pšenici.
Pšenice.
Dobrá zpráva je, že má mlynářskou kvalitu.
- A... - A dáme... Ano.
Jo, ozimá pšenice...
- Na chléb. Lidské jídlo. - Ano, chléb.
93 204 liber.
A to je 250 liber za tunu.
Ano, 250 za tunu.
Tak dál.
- Oves má mlynářskou kvalitu. - Oves.
Kdo by to byl řekl?
Oves letos v severní Evropě dopadl katastrofálně, takže...
To mají Finové pech.
26 835 liber.
Pak tu máme trávu zasetou na tvém senážním poli.
Jo.
Čtyři tisíce osm set devadesát.
Kolikrát jsi sekal?
- Třikrát. - Třikrát?
Třikrát, ale nebylo z toho seno.
Takže Amandě Holdenové nemáme co prodat.
Ne, bohužel ne.
- Pole Andyho Cata. - Na divoko.
7 206 liber.
Ne tak dobré jako naše nejlepší pšeničné pole, ale lepší než nejhorší.
To vydělalo.
Kdyby tam byla pšenice, dostali bychom tolik.
- Dobře. - Stop, zastav.
Pokud můžu, buďme pozitivní.
Dobře, možná bys vydělal víc,
kdybychom to pole oseli podle tvého,
ale nepřišli jsme o peníze
a možná jsme... A doufejme, že ano...
- Vylepšili půdu. - Vylepšili půdu.
A to je něco...
Nechci znít jako nějaký sluníčkář na Instagramu,
ale na půdě mi záleží.
Dobře. Tvrdá pšenice na těstoviny.
Nevěřils, že to vyjde, viď?
Ne. A vyšlo to.
- Vážně? - Ano...
Stouplo to na 170 hagbergů,
ale protože tenhle rok byl tak těžký,
pracovali jsme s Matthewem,
semleli ji a hodí se na těstoviny.
- Jo! - To jsou dobré zprávy.
I když...
Pšenice má taky mlynářskou kvalitu, že jo?
Takže 60 165 liber.
- Budeme... - Šedesát tisíc...
- sto... - Sto šedesát pět.
Sto šedesát pět.
To je pěkné kulaťoučké číslo, že jo?
Je to fantazie.
Ale jarní ječmen...
- A je to tady. - Byl to...
Nemůžeme z něj vařit pivo, že ne?
Je to nejkvalitnější krmivo pro zvířata.
Dvacet pět tisíc pět set dvacet šest.
Kdyby se hodil na slad, vydělali bychom 60 000 liber?
V podstatě dvojnásobek.
- Sečteme to? - Jo.
- To je důležité. - Takže zelené číslo vpravo dole?
- Musíš překonat 27 600, abys... - Je to dvě stě...
Cože?
...27 998.
Takže celkem, Kalebe,
- je to 44 987. - Porazil mě.
Tak to máš.
Výborně.
První rok správcem farmy a úplně jsi mi to nandal.
Ale jsme tým.
Když to sečteme, čtyřicet, padesát...
Sedmdesát dva a půl.
- Sedmdesát dva... - 72 000 liber.
- To je... - 400 hektarů, 180 liber na hektar.
Vyrazíme do hospody?
Ale Kalebe, jak víš, farma neustále potřebuje nějaký základ.
- Začíná další roční cyklus. - Jo.
Takže to všechno potřebuju
na nákup osiva, hnojiva
- a postřiků. - Cože?
- Takže nejdeme do hospody? - Ne.
Potřebuješ úplně všechno?
Úplně všechno.
Osivo, hnojivo, postřik na příští rok.
A to v tom nejsou poplatky kontraktorům.
Tak tě pozvu na pivo já.
Ještě něco. Kdybych nehospodařil na neobhospodařovaném,
- měli bychom malér. - Jo.
Další věc je,
že naštěstí mám další zdroje příjmu.
Ale když jsi normální farmář a tohle je tvá práce na plný úvazek,
když dva roky nic nevyděláš...
- Jo. - ...jsi v háji.
Je to opravdu těžké.
Kvůli výkyvům v ceně pšenice
- a v ceně hnojiva... - Jo.
Nevíš, kde jsi. Nemůžeš plánovat.
V Číně může motýl zamávat křídly
a zbankrotuješ.
To je šílený.
Kdysi člověk měl relativně stabilní příjem
z dotací, ale ty už nebudou. Je opravdu těžké...
Rád bych věřil, že zemědělství má budoucnost
a mladá generace, která začíná, zvlášť já...
- Je mi 25 let. - Ale jak?
Zbývá mi klidně i 60 sklizní.
Jak?
Nevím, vážně nevím.
Jak?
Ale chci být optimista, protože miluju svou práci.
Promluvím si zas s prezidentem. S premiérem, pardon.
Do prdele.
S prezidentem.
Bylo těžké dát Charliemu všechno, co jsme vydělali,
aby nakoupil osivo a hnojivo na příští rok.
Znamenalo to, že jsme hodně zkusili, a vůbec nic si nevydělali.
OZNÁMENÍ O UZAVŘENÍ
Jo, byl to další bouřlivý rok.
Ale jak už se stalo zvykem,
tým Diddly Squat se shromáždil, aby oslavil jeho závěr
piknikem v lese nedaleko jednoho z mých menších triumfů.
- Hráz není úplně dokončená. - Podívejte se na to.
Je to horší než předtím.
Chtěl jsem se zeptat, jestli jste vůbec začali.
Je to hrůza.
Oba byste se měli stydět.
Jako by si tam hrály dvě děti.
- Jo. - Cože?
Přesně tak.
Psi stále nejsou vycvičení.
- Seš špinavá. - Běž pryč.
Tuhle mě napadlo,
že si farmáři často stěžujou z dobrého důvodu.
Zatraceně těžká práce. Moc to nevynáší.
Všichni jim vyčítají, že škodí životnímu prostředí.
Proč to i tak dělají?
Proč se to snaží udržet v provozu?
Proč by to člověk dělal?
A pak jsem si vzpomněl, jak jsi před čtyřmi lety říkal,
že je to způsob života.
- Souhlasíš? - Jo.
V prvním roce jsem si říkal,
jestli se mám vrátit do Londýna, nebo tu zůstat.
Teď mě to ani nenapadne.
A sakra!
- Teď mě to ani nenapadne. - Ne.
Příští úterý musím do Londýna.
Už teď se toho děsím
a vymýšlím výmluvu, proč nejet.
- Když jsi odjel do Afriky... - Jo.
- Nerad to přiznávám... - Jo.
Docela jsi mi chyběl.
Letadlo spadne, protože jsi to řekl.
Říkáš „docela“.
Chybí mi jako člověk. Nechybí mi jako pomocník.
- Co chceš, Kalebe? - Naše čaje,
rozhovory a obědy venku o víkendu,
povídání a rozmluvy o farmaření...
- Potřebuješ svý lidi. - Jo.
- Potřebuješ... - Je to důležité.
- To je pravda. - Jinak si připadáš sám.
Jo. Byl to jako obvykle rok plný hádek,
potíží, špatného počasí, zklamání, úmrtí,
prasata byla prostě hrozná, Princeznička a tak dál.
Ale podívejme se na to takhle.
Od doby, co jsme tu byli naposled, jsem se poprvé stal dědečkem.
Tys měl další dítě.
A ty, Velký Géčko, tys porazil velkou nemoc.
- Jo. - Tak vidíte.
- Na to se napijem. - Jo.
- Na zdraví! - Výborně.
- Díky. - Děkuju vám.
- A děkuju tobě. - Rádo se stalo.
Děkuju vám všem za to, že je to nejlepší práce na světě.
Rád bych všem poděkoval.
Filmařům a všem svým přátelům tady...
Všichni jste byli na mě a mou rodinu tak milí.
Mockrát děkuju.
- Seš prostě skvělej. - Můžeš se na nás spolehnout.
- To je fajn. Na zdraví! - Na zdraví!
Na zdraví.
SLEDOVALI JSTE...
ALANA
ARYU A SANSU
ANDYHO
GERALDA
CHARLIEHO
LISU
KALEBA
A JEREMYHO
V POŘADU
CLARKSONOVA FARMA
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Ludmila Vodičková