Traducerea Vântul prin sălcii
BUNUL CEL MAI DE PREȚ
Un film de Michel Hazanavicius și Jean-Claude Grumberg
După romanul lui Jean-Claude Grumberg apărut la Editura Seuil
Cu vocile
Dominique Blanc de la Comedia Franceză
Gregory Gadebois
Denis Podalydes de la Comedia Franceză
și Jean-Louis Trintignant în rolul naratorului
Producător executiv: Studio 3.0 Direcția artistică: Julien Grande
Desenul personajelor Michel Hazanavicius
Muzica originală Alexandre Desplat
Produs de Patrick Sobelman, Florence Gastaud și Michel Hazanavicius
Regia: Michel Hazanavicius
Trăia odată, într-o pădure vastă,
un sărman tăietor de lemne, cu sărmana lui soție.
Nu, nu, liniștiți-vă, nu e Tom Degețel, nici vorbă.
Dealtfel și eu, ca și voi, detest această poveste ridicolă.
Unde și când s-au văzut părinți abandonându-și copiii
pentru că nu-i puteau hrăni?
Ei, haide...
Bietul tăietor de lemne, cu biata lui soție, nu-și părăsiseră niciodată pădurea.
Totuși, frigul, foamea și mizeria le-au îngreunat mult viața.
Mai ales în vremurile când războiul mondial făcea ravagii.
Da, da, războiul mondial. Da, da...
Dar, tot răul spre bine, din fericire.
Sărmanul tăietor și sărmana lui soție
nu mai aveau copii de hrănit de câțiva ani încoace.
Nemaiavând un suflet de răsfățat, sărmana femeie se tânguia tot timpul.
Dar tăietorul, sărmanul de el, se obișnuise destul de bine.
Nu mai erau copii de alintat, ce-i drept, dar nici guri de hrănit.
Încetul cu încetul, odată cu vârsta,
biata soție a tăietorului de lemne înțelese că toate puterile,
pământești, cerești și magice,
s-au unit cu soțul ei, tăietorul de lemne, ca s-o lipsească de copii.
Și își acceptă soarta, obișnuindu-se cu frigul,
cu foamea, cu mizeria... și cu singurătatea.
Și apoi, într-o zi...
Dumnezeule al trenului, fie numele tău lăudat.
Îți mulțumesc că ai venit din nou și nu m-ai părăsit.
Pentru că mi-ai adus agitația orașului și spiritul vieții.
Îți mulțumesc că ai grijă de mine.
Mi-ai schimbat viața.
Izbăvește-mă de foame și de mizerie.
Dă-mi ceva, ceva de mâncare, ceva de îmbrăcat.
Ceva ce-ți prisosește, nu vreau mult, un bun cât de mic, acolo.
Milostivește-te, Dumnezeule al trenului, tu ești lumina și singura mea speranță.
Ascultă-mi ruga.
Amin.
Ce e...?
Ce-i asta?
- Dumnezeul trenului mi l-a dat. - Dumnezeul trenului?
Da, în locul copilului pe care l-am pierdut.
Și nu știi ce-i cu acest copil?
Dacă vine din tren, nu știi cărei rase îi aparține?
E un fără inimă!
Nu, nu, nu, e micul meu bun de preț pe care mi l-a dat Dumnezeul trenului.
Micul tău bun pute! Pute!
Odrasla rasei blestemate.
- Un gunoi! - Nu, nu, e un înger. E îngerul meu.
Un înger, un înger... Auzi-l cum urlă.
Spui prostii, femeie. Va crește și va fi ca ei.
Nu, nu dacă o să-l creștem noi.
L-au ucis pe Domnul!
Sunt niște hoți. Uite ce haine are.
Știi cât ar trebui să muncești, ca să-ți permiți haine ca astea?
Niște hoți, îți spun eu.
Slavă Domnului că nu e nimic de furat aici.
Și cât de curând, dacă ești de acord, o să mă ajute să strâng lemne.
Dacă îl găsesc la noi, o să ne pună la zid.
Dar... dar cine o să știe?
Ceilalți tăietori. Ceilalți or să ne denunțe.
Nu. O să spun că e copilul nostru, că am reușit în sfârșit să-l concepem.
Nu poate fi al nostru. E însemnat.
- Cum adică? - Însemnat. Însemnat!
Rasa lor nu e ca a noastră.
Privește. Uite, uite semnul!
Dar ce semn? Eu nu văd niciunul.
Nu seamănă cu mine, nu vezi?
Nu.
Dar seamănă cu mine.
Ce frumoasă e.
Ce vrei să faci? Unde te duci?
O duc înapoi lângă calea ferată.
Dacă Dumnezeu a pus-o acolo, o s-o ia înapoi.
Fă-o, tăietorule, dar va trebui să mă arunci odată cu ea sub roțile marfarului.
Și dumnezeii, cu toții, cei ai cerurilor, ai naturii, ai soarelui și ai trenului,
te vor urmări oriunde te-ai duce, și orice ai face.
Vei fi blestemat în vecii vecilor.
Fie. Așa să fie. Toată nenorocirea ce va să vină să fie a ta.
Ea îmi va aduce fericire, la fel și ție.
Să-ți fie de bine, ține toată fericirea pentru tine!
Dar află că nu vreau s-o mai aud și nici s-o mai văd vreodată.
Du-o în hambar...
și fă-o să tacă.
Are nevoie de lapte, amărâta.
N-are nicio șansă.
Dumnezeul trenului nu mi-a încredințat-o ca s-o lase să moară.
O să trăiască, m-auzi tu?
O să trăiască.
Cine e acolo?
- O biată nevastă de lăietor de lemne. - Și ce vrei tu, biată nevastă?
Lapte. Pentru copilul meu.
Nu, zău? Și de ce nu i-l dai pe al tău?
Nu am, din păcate.
Copilul ăsta o să moară, dacă nu-i dau lapte astăzi.
O să moară? Mare lucru, o să faci altul.
Sunt prea bătrână.
Și apoi, copilul ăsta mi-a fost încredințat de...
Dumnezeul trenului de marfă care trece pe calea ferată.
Dumnezeul trenului ți-a încredințat unul din bunurile Lui?
De ce nu ți-a dat și lapte odată cu el?
A uitat.
Dumnezeu nu se poate gândi chiar la toate. Are atâtea de făcut.
Și o face atât de prost.
Ia zi, lemnăreaso, de unde crezi tu că iau eu lapte?
Din ugerul caprei tale.
Capra mea?
Ce te face să crezi că am o capră?
Am auzit-o behăind când adunam vreascuri pe lângă casa ta.
Și ce-o să-mi dai în schimbul laptelui?
- Tot ce am. - Și ce ai?
- Nimic. - E puțin.
Dacă dă Domnul, am să-ți aduc în fiecare zi
o legătură de lemne, pentru două înghițituri de lapte.
Vrei să-mi plătești laptele cu lemnul meu?
- Nu e lemnul tău. - Nici al tău nu e.
Așa cum laptele tău nu e al tău, ci al caprei tale.
Dar capra e a mea.
În viață, totul se plătește.
Fără lapte, fata mea o să moară. Ajută-mă. Fără nimic la schimb.
Dacă m-ajuți s-o hrănesc, o să trăiască.
Dumnezeu te va răsplăti. Te va ocroti.
M-a răsplătit deja destul, după cum vezi.
Uite.
Uite cum m-a ocrotit Dumnezeul tău.
Te înspăimânt?
Nu.
Atunci îți stârnesc milă?
Nici atât.
Dumnezeu te-a lăsat în viață. Și pe capra ta.
În viață, da.
Poftim, ia șalul ăsta. Uite ce frumos este.
E țesut chiar de mâinile divine, cu fir de aur.
Se vede că te pricepi la afaceri. Arată-mi bunul tău de preț.
Îngerul tău e la fel de flămând ca orice pui de om.
O să-ți dau o măsură de lapte de la capra mea.
Mulțumesc. Mulțumesc.
Ridică-te.
- Ridică-te, îți spun. - Ești un om bun! Ești bun.
Nu, nu. Am făcut o înțelegere.
Haide. O să-ți dau ceea ce ți se cuvine.
Cine ți-a spart capul, om bun?
- Războiul. - Ăsta de acum?
Nu, altul. În fine, nu contează.
Să nu mai îngenunchezi niciodată în fața mea sau a oricui altcuiva.
Să nu mai spui niciodată că sunt bun,
și să nu cumva să răspândești zvonul că am o capră și că-ți dau lapte.
Că altfel, te omor.
Stai acolo.
Stai acolo!
Femeie, fă-l pe porcușorul ăla să tacă! Nu se poate dormi aici.
Mai încet, bărbate, mai încet, că o sperii.
Eu, s-o sperii? Te-ai păcălit, biata de tine.
Sluga asta a lui satana nu se teme de nimeni și de nimic.
E o fără inimă.
Înțelegi? Fără inimă!
Tăietorule, și cei fără inimă au o inimă, la fel ca noi.
Taci, că nu știi nimic.
Neoamenii ăștia sunt câini de pripas care-și aruncă copiii din tren pe geam,
și noi, niște proști amărâți, trebuie să-i hrănim.
Auzi ceva?
Se aude ceva bătând?
E o fără inimă, cum îți zic.
Cei fără inimă au o inimă.
Nu, cei fără inimă n-au inimă.
E imposibil.
Mâine va trebui să plece.
Ai de ales, femeie.
Între acest avorton, ucigaș de Dumnezeu, și cinstitul tău soț tăietor de lemne!
Mâine o să plece. Cu sau fără tine.
Poți să te întorci în casă, dacă vrei.
Și micuța?
Femeie! Haide odată, femeie!
Să bem pentru sfârșitul acestui război blestemat!
Să vină cât mai curând.
Cât mai curând să vină și sfârșitul blestemaților fără inimă!
L-au omorât pe Dumnezeu și au vrut acest război. Nu merită să trăiască!
Și războiul lor blestemat se va sfârși numai când pământul
va scăpa de ei pentru totdeauna.
Pentru dispariția otrăvitorilor pământului!
Moarte celor fără inimă! Să crape!
Niște creaturi jalnice.
A, i-am văzut pe unii deunăzi, când erau scoși din tren. Porci!
Murdari, Dumnezeule mare! Niște porci, mai bine n-aș putea zice.
Să bem! Moarte porcilor!
Ce ai, tu nu bei?
Ba da.
Cei fără inimă au o inimă.
- Ce? - Ce spune?
Ești bolnav?
Cei fără inimă au o inimă.
Bate câmpii, e beat mort.
Hai, du-te, mâine o să te simți mai bine.
Ia o gură de aer.
Ce idiot. Nu ține la băutură.
Cei fără inimă au o inimă.
Cei fără inimă... au o inimă.
Cei fără inimă au o inimă.
Ziua bună.
Ce copil simpatic. E al tău?
Da, e fetița noastră.
- Câți ani are? - Aproape un an.
Aproape?
Amuzant.
Soțul tău nu ne-a spus nimic, e și asta amuzant.
Nu prea e vorbăreț.
Păi da, așa se explică.
Mă duc, am treabă.
La revedere.
Ziua bună.
Ieșiți mai iute! Afară! Ieșiți afară! Mișcați-vă! Mai repede!
Stai pe loc, n-auzi?
Dați-i drumul! Următorul!
Mergi înainte!
Treci acolo! Următorul!
Ce stai acolo? Mișcă!
Ascultați de paznici, porcilor!
Oprește-te, tu rămâi aici.
De ce stai acolo? Dă-i drumul.
Ce pui la cale?
Înainte!
Ei, ce vă aduce aici atât de devreme?
Păi dacă e fiica ta, amice, trebuia s-o înregistrezi la primărie.
Nu știe să scrie.
Așa e.
Eu numai lemnul îl înțeleg. Da toate hârtiile alea...
Dar cum de nu știa nimeni? De ce nu ne-ai spus nimic?
Păi nu m-ați întrebat.
Ascultă, toți suntem buni tăietori de lemne și buni patrioți.
Știi că adăpostirea sau ajutarea unui fără inimă se pedepsește cu moartea.
Așa că tu faci ce vrei, dar noi vom respecta legea.
Și acum că știm, trebuie să predăm fata. Legea e lege, prietene.
Și n-o să ne riscăm noi viața sau să ne trădăm țara
pentru o jidancă nespălată cu mutră de buturugă.
E destul de limpede?
Haide, nu face tam-tam.
Dă-ne copila, ca să scăpăm de ea.
Pregătește-o pe micuță. Mă duc să-i aduc coșul.
Au dreptate tovarășii.
A fost o greșeală. O greșeală îngrozitoare.
Ia copila!
Oprește-te!
Ia-o!
Nu... Nu! Nu!
- Fugi! - Nu!
Fugi...
Salvați-vă. Salvați-vă...
Dumnezeu... să-i trăsnească Dumnezeu pe blestemații ăștia,
fără suflet... și fără credință.
Fugi... fugi...
și fie ca bunul nostru neprețuit...
să trăiască.
Cine e acolo?
Sunt eu, sărmana lemnăreasă.
Și ce vrei tu, sărmană lemnăreasă?
Găzduire.
Găzduire pentru mine și pentru bunul meu de preț.
Am auzit împușcături. Îți erau destinate?
Voiau să mi-o ia.
Apoi soțul meu, bietul tăietor de lemne, cu securea lui, i-a...
Nu mai spune nimic.
Mi-e cunoscută ticăloșia inimii omului.
Tăietorul tău a făcut ce trebuia cu securea lui.
La nevoie, o să fac și eu la fel.
Dă-mi cu încredere bunul tău de preț.
Vino cu mine.
Haide, vino.
Fiică a Domnului, uite-o pe mama ta adoptivă,
cea care ți-a dat laptele ei, a treia ta mamă.
De ce plângi, sărmană lemnăreasă?
De acum încolo, vei avea lapte din belșug pentru copilul tău,
și nici nu mai trebuie să vii după el.
E drept că pierd niște vreascuri,
dar câștig un tovarăș de joacă pentru capra mea singuratică.
Și așa, avem toți patru de câștigat.
Nimeni nu poate câștiga nimic pe lumea asta fără a fi gata să și piardă ceva,
fie că e vorba de viața cuiva drag...
sau chiar de propria viață.
După zile vin mereu alte zile, anotimpuri după anotimpuri,
război după război.
După eroi vin alți eroi, după suferință altă suferință,
și după trenuri, alte trenuri.
În vagoanele lor sigilate, oamenii erau pe moarte.
Nimeni nu auzea strigătele celor transportați,
suspinele mamelor amestecându-se cu horcăiturile bătrânilor,
cu rugăciunile celor încrezători,
cu gemetele și plânsetele copiilor despărțiți de părinții lor,
plecați deja în limbul paradisului rezervat inocenților.
Și apoi... și apoi trenurile au încetat să mai circule.
Hai să mergem.
A scăpat.
Hai mai repede!
Mai repede, am zis!
Vino încoace.
Cine e acolo?
Cine e acolo, întreb?!
Haide, haide, haide.
Mă duc acolo. O să văd cine a fost.
Hei.
Un bătrân.
Un pocit.
Te rog, oricine ai fi, să ai grijă cu deosebire de un om atât de bun.
Fă să-și găsească fericirea și pacea pe care nu le-a avut pe acest pământ,
și primește-l la tine, oriunde te-ai afla.
Ce rost are?
Te-am rugat de atâtea ori, pentru atât de multe lucruri.
Dar dacă acest copil este astăzi aici, nu este mulțumită ție,
ci mulțumită mâinii care a aruncat-o din tren,
mulțumită soțui meu, sărmanul tăietor de lemne,
și mulțumită acestui om atât de bun și caprei lui.
Nu, nu e mulțumită ție.
Binecuvântează-l, te rog.
Hei, omule, mă auzi?
E în regulă.
S-a terminat totul.
Vrei niște apă?
Îți dau imediat.
Haide, bea.
E bine acum, nu te mai paște niciun pericol.
Acușica!
Du-te acolo.
Local
Magazin de încălțăminte Fostul Allman
Atelier de pălării
Sokolowski F. Optician - Ceasornicar - Bijutier
Mulți ani mai târziu, aproape o viață,
când pacea se întorsese mai mult sau mai puțin în lume,
bărbatul ajunsese un medic pediatru de renume internațional.
După război, și-a reluat studiile medicale,
și și-a dedicat supraviețuirea îngrijirii copiilor altora.
Autor al unor lucrări foarte apreciate, a fost invitat în mod regulat să explice
abordarea sa asupra copilăriei, la diverse conferințe din întreaga lume.
Astfel, îl găsim în drum spre o capitală europeană,
într-o țară care a avut în mod deosebit partea ei de tragedii.
Dragi pasageri, vă rugăm să fiți atenți.
Nu vă lăsați lucrurile nesupravegheate.
Ascultați cu atenție anunțurile despre sosirea trenurilor.
Vă pot ajuta?
- Îmi traduceți ce scrie aici? - Scrie cine e în fotografie.
E vorba de Maria Tchekolowska.
Are douăzeci de ani,
și este recunoscută ca fiind cea mai merituoasă dintre tinerii pionieri,
ca fiică a unei biete femei analfabete,
o simplă lemnăreasă ajunsă negustoreasă de brânză.
O iau.
Se spune că această istorie este o născocire,
și că nimic din toate acestea nu s-a petrecut.
Nici trenurile, nici lagărele, nici familiile risipite în fum,
nici focul, nici cenușa, nici lacrimile,
nici războiul, nici supraviețuitorii,
nici durerea taților și a mamelor care își caută copiii dispăruți.
Da, se spune că nimic din toate astea nu s-a petrecut.
Că nu e nimic adevărat.
Dar multe lucruri se spun.
Singurul lucru adevărat, dar chiar adevărat,
este că o fetiță care n-a existat niciodată,
a fost aruncată într-o zi dintr-un tren de marfă imaginar,
și că o biată lemnăreasă, care nici ea n-a existat, a luat-o,
a hrănit-o, prețuit-o, iubit-o mai mult decât orice, mai presus de viața ei.
Da, acesta este singurul lucru care merită să existe,
în povești ca și în viața reală: iubirea.
Iubirea dăruită copiilor, atât ai tăi, cât și ai altora.
Iubirea care face ca, în ciuda a tot ceea ce există
și a tot ceea ce nu există,
iubirea care face ca viața să continue.
Restul e tăcere.
"Chiribim, Chiribom" - The Barry Sisters
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania