EN NETFLIX-SERIE
BASERET PÅ ROMANEN JURASSIC PARK AF MICHAEL CRICHTON
Okay, så…
Bestemt ikke Costa Rica.
Det ligner mere… Australien?
Så langt rejste vi da ikke. Vel?
-Kenji, hvad laver du? -Sikrer mig, at vi ikke er døde.
For hvis vi var døde, ville vi være spøgelser, og i så fald
ville jeg kunne gå igennem dig.
-Vi er ikke døde! -Nu ved du det. Selv tak.
Så vi ved, hvor vi ikke er. Nogen idé om, hvor vi er?
Nej. Kun at vi er strandet. Og alene. Igen.
Vi må vurdere situationen.
Hej, venner. Se der!
Derovre i det fjerne. Noget skinnende!
Jeg kan se det! Det ser ud, som om solen skinner på en metaltingest.
Metal kan betyde, at nogen har lavet det.
-Vi må undersøge det. -Vent lidt.
Vil du vandre gennem en glohed ørken,
fordi du så noget skinnende?
-Vi aner ikke, hvad der er derude. -Mine søde, bange børn.
Vi er ikke i "Costa Rica", og vi ved ikke, "hvor vi er".
Og vi har "intet håb".
Vi vidste ikke, hvordan vi skulle overleve på Nublar, men det gjorde vi.
Af ren vilje, beslutsomhed og teamwork.
Her er ikke engang dinosaurer! Logisk set burde det være nemmere.
Så lad os gå derud og, i ved, overleve!
-Hvorfor ikke? -Vi kan i det mindste prøve.
God tale, Ben.
Det her sted er underligt. Det er som en fremmed planet.
Måske blev vi bortført af rumvæsner.
-For det giver god mening. -Nej, det…
Det ville være dumt. Dumt. Glem det. Hvad? Hold selv kæft.
Dinosaurer var ikke nok. Nu er vi strandet på en øde ø.
I det mindste er det en dejlig dag.
I det mindste er der ingen myg her.
Ja. I det mindste tortureres vi ikke for evigt af vampyrer!
Jeg har en! I det mindste er det ligesom stranden, men uden havet.
-Den var god! -Den mangler vampyrer.
I det mindste tortureres vi ikke af dæmoner i et flammehav.
Er du sikker på det?
Venner?
-En sandstorm? -Hvad gør vi?
Vi må søge dækning!
Vi løb altid fra stormene på Nublar! Løb hurtigere!
-Nej! -Nej.
-Hallo? -Venner? Hvor er I?
-Hvor er alle henne? -Kenji!
-Darius! -Ben!
-Yas? -Sammy! Du er uskadt!
Vent! Hvor er Kenji og Brooklynn?
-Kenji? -Brooklynn?
Hallo! Darius!
-Venner? -Hallo!
Ben? Sammy?
Brooklynn? Kenji? Hvor er I?
-Brooklynn! -Kenji?
Brooklynn?
Brooklynn? Kenji?
Pas på!
Tak.
Det er hendes jakke!
Hun må være her et sted.
Nu skal vi bare…
…finde dem.
-Hallo! -Venner?
Sammy? Hallo!
Sammy? Yas? Er der nogen?
Hvor er I?
Hjælp!
Er du okay?
-Det er ikke noget. -Lad mig se.
-Okay, det er bedre nu. -Ja, ja, seje fyr.
Hvad er det her for et sted?
-Kenji. -Hej. Hvad så?
Kan du høre det? Den lyd. Hvad er det?
Er det vandrør? Det giver ingen mening.
Hvordan kan der være vandrør her?
Hvor løber vandet hen?
Aner det ikke. Men måske fører det til en udvej?
Denne vej.
Ja, hvorfor ikke? Du er den kloge.
-"Kloge"? -Den. Den kloge.
Jeg ville ønske, at andre kunne høre dig sige det.
Brooklynn? Kenji? Hvor er I?
Jeg er ked af at sige det, men måske skulle vi stoppe for natten?
Nej, vi må fortsætte!
Måske finder vi en åbning ind i kløften, hvis vi leder efter…
Det er der ikke tid til!
Se, jorden skråner lidt længere fremme.
Lad os se, om vi kan finde en anden vej ind.
Undskyld. Jeg var bare…
Se, der! Det må være en udvej!
Kenji! Kom herop og hjælp mig.
Kenji?
Er du okay?
Ja. Ja.
-Kenji! -Ja?
-Kenji! -Jeg er okay.
Sådan. Det var ikke så svært, vel?
-Jeg får alt til at se let ud. -Kom så.
Nej!
-Det er min skyld. -Hej. I det mindste…
-Er det dit bedste "i det mindste"? -Lamt.
-Kenji! -Brooklynn!
Venner!
Ja. Stærkmand Kenji skubbede en hel kampesten væk.
Det var ikke noget særligt.
Tager Kenji ikke æren for noget sejt, han gjorde?
Vi har flere gode nyheder!
-Ja! -Ja!
Jeg har aldrig været så tørstig før!
Det sære er, at vi hørte vandrør i hulerne.
Nogen har bygget det her.
-Men hvorfor? -Og hvor er de nu?
Aner det ikke, men hvis vi kan finde den skinnende ting, får vi måske nogle svar.
Hej! Se lige her.
De er ligesom bærbuskene på Nublar. De samme blade og det hele!
Vand og mad? Har vi fødselsdag?
Ja, ikke?
Spis dem ikke! Stop.
Ben, hvad laver du?
Hvad hvis jeg kun tror, de er som dem på Nublar,
men de virkelig er giftige?
Hvad hvis jeg tager fejl?
Det skal nok gå, når vi finder den skinnende ting.
Den kan ikke være langt væk.
Lad os finde den, før solen går ned.
Skønt. Det giver os ti sekunder.
Kom så. Vi må af sted!
Der er den!
Et metalrektangel? Var det alt?
Måske er der mere!
Der er også… dyreknogler.
Hvad end det var, kan det være død af naturlige årsager.
Ja. Ikke et stort plus.
Ingen mennesker. Ingen hjælp.
Kun… spørgsmål.
Ben? Hvad er der?
Venner.
Venner!
-Hvad så? -Der er noget derude.
-Hvad sker der? -Jeg hørte en lyd.
Er du sikker, Ben?
Måske er det som i går? Med bærrene?
Jeg er sikker. Det tror jeg i det mindste.
-Hvad er det? -En sabeltiger.
-Jeg sagde jo, vi rejste i tiden. -Hold kæft, Kenji.
Hvad gør vi? Hvad gør vi? Hvad gør vi?
-Hej! Tandsæt! Denne vej! -Nej, Ben!
Nej!
-Nej, Ben! -Hvad?
-Ben, nej! -Nej!
Kenji?
Okay.
Ben, kom væk!
-Løb! -Ja.
Hvad nu?
Jeg havde ikke andre planer end at komme forbi tænderne på den tingest!
Lige ved. Nu!
-Hej! -Gå væk!
Herovre!
-Ja! -Sådan!
Idioter! Hvad tænkte I på?
"Tænkte?" Det spillede ikke en stor rolle.
-Ben, hvad er der galt? -Det er bare…
Jeg har arbejdet så hårdt for ikke at være "Bange Ben" mere.
Men så snart vi forlader Nublar, er jeg tilbage ved start.
Jeg flipper ud over bærrene og tigeren.
Det er grunden til, at vi er i live. Havde du ikke advaret os…
I det mindste er "Bange Ben" god til noget.
Drop klynkeriet, du hoppede også ind i en hule med en tiger,
for at forhindre den i at jagte dine venner.
En sabeltiger! Ret sygt, mand.
Du er måske ikke frygtløse Ø-Ben, men du er heller ikke bange Lejr-Ben.
Måske er du endelig bare… Ben?
-Det lyder godt. -Og jeg er bare Kenji, den modige.
Så er jeg Brooklynn, den kloge.
Ikke, Kenj?
-Hvad så nu? -Vi gør det eneste, vi kan gøre.
Fortsætter.
Og passer på sabeltigere, sandstorme,
og hvad der ellers venter os.
-I det mindste har vi hinanden. -Det bedste "i det mindste" indtil nu.
-Her er for stille. -Vi har det varmt, er tørstige
og midt ude i ingenting,
og måske omgivet af hvem ved hvad, men det er din beklagelse?
Ja. For i det mindste kan vi gøre noget ved det.
Hvad pokker?
Hvad er det?
Kenji, er du okay?
Tekster af: Elizabeth Gunthel Hansen