‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏- מבוסס על "פארק היורה" ‏מאת מייקל קרייטון -
‏הם שניים.
‏קדימה!
‏רפלקס.
‏קנג'י שכח את הכובע שלו.
‏אה, בחיי. ‏השארתי את כובע הקפטן שלי בלימוזינה.
‏קנג'י? נראה לי שיש לנו ‏בעיות קצת יותר גדולות.
‏אני יודע. אנחנו חוזרים אל המזח.
‏נקווה שהסקורפיוס כבר עזב.
‏איך זה שיש שניים מהדבר הזה?
‏אולי מאחר שלדינוזאורים יש DNA של עוד חיות
‏מובנה בתוך הקוד הגנטי שלהם, כמו צפרדעים, ‏שלחלקן יש רבייה אל־זוויגית…
‏התכוונתי לזה יותר בתור תלונה רטורית, ‏אבל תודה.
‏הדבר היחיד שיותר מפחיד מדינוזאור פסיכי אחד
‏הוא שניים שיוצרים עוד מעצמם מתי שהם רוצים.
‏אתה צודק. שום דינוזאור, או ילד ‏שמספיק משוגע להישאר על האי הזה,
‏לא ישרוד, אם הסקורפיוסים ימשיכו להשתכפל.
‏עלינו לעשות משהו מהר.
‏לא נראה שהם ממש מסתדרים. ‏אולי הם פשוט יחסלו זה את זה?
‏אנחנו לא יכולים לבנות על זה. ‏אני הולך לעצור אותם, אחת ולתמיד.
‏אז איך אנו הולכים לעשות את זה? עם פיצוצים? ‏-לא.
‏ראשית, עלינו לנטרל אותם איכשהו. ‏לעלף אותם, אולי.
‏וכדי לעשות זאת, ‏עלינו לחזור למקום שבו הכול החל.
‏ו…? יש חלק ב' לרעיון הזה?
‏כמו אולי לפוצץ משהו?
‏אין סקורפיוס. ‏-עדיין.
‏אוי, אלוהים! חבר'ה!
‏מה קרה? תארי את זה במילים.
‏פשוט בוא לכאן, קנג'י!
‏אוי, לא. האם דריוס ובן?
‏הם הצליחו לברוח. תראו!
‏אתה חושב שהם באים לכאן?
‏עם המזל שלנו? ‏-נכון. בוא נזוז מהר יותר.
‏תברח! ‏-אבל לאן?
‏אני לא יודע!
‏עוד עקבות, כאן!
‏משהו גדול עבר כאן. ‏כאילו, הרבה משהויים גדולים.
‏אז? אנחנו מחפשים אחר בן ודריוס, זוכרת?
‏אלה פשוט דינוזאורים שעושים מה שהם עושים.
‏לא. תראו. ‏הם הרסו את העצים שהם אוהבים לאכול.
‏משהו ממש הפחיד אותם.
‏אני נשבע, אם זה הסקורפיוס רקס…
‏סאמי, אל תיגעי…
‏שלום. אני לא הולכת לפגוע בך.
‏בסדר, שאף אחד אחר…
‏היי, מותק.
‏את כל כך חמודה. ‏-חבר'ה, נכנסים ויוצאים, זוכרים?
‏היא מחפשת את העדר שלה. ‏-אז מה?
‏למה שיהיה אכפת לנו מה יקרה לדינוזאורים?
‏כי… כי החיים, הם ראויים להגנה.
‏הסקורפיוס מעולם לא נועד להיות בטבע.
‏וו ידע זאת כשהקפיא אותו.
‏בסדר, כן, ברור שהסקורפיוס הזה הוא דבר רע,
‏אבל זו לא האחריות שלנו.
‏האחראים ליצור הזה ‏היו צריכים לחשוב על ההשלכות
‏לפני שהם שחברו גנים ‏של חבורת לטאות אקראיות!
‏אבל אין שום…
‏אנחנו צריכים להתמקד במציאת דריוס ובן.
‏נכנסים ויוצאים.
‏ואז סוף סוף, נימלט מהאי המסויט הזה.
‏אני לא מאמין שאני…
‏אני לא מאמינה שעשינו את זה.
‏מה לעז…?
‏וואו! כובע הקפטן שלי!
‏דריוס ובן בטח הביאו אותו לכאן,
‏מה שאומר שאנו עדיין מתקדמים בכיוון הנכון.
‏עוד עקבות!
‏החבר'ה בטח עוקבים אחר הסקורפיוס.
‏או שהסקורפיוס עוקב אחריהם.
‏יש לקוות שאנחנו המבקרים היחידים ‏במרכז המבקרים היום.
‏אל תדאג, קומפים לא יתעסקו איתנו. ‏יש לנו עבר משותף.
‏התכוונתי לרפטור הכחול ההוא. ‏-אה.
‏הינה!
‏בדיוק היכן שהשארנו אותו. ‏-רובה הרדמה. תוכנית טובה.
‏כן. בוא נקווה שזה יעבוד. ‏-מה…
‏תודה לאל שמצאנו אתכם!
‏מה אתם עושים כאן? חשבנו שעזבתם.
‏מה? לא. מחנה משפחה לכל החיים, לא?
‏לעולם לא נשאיר מישהו מאחור.
‏פשוט היינו צריכים להתרחק ‏מהסקורפיוס הטיפש הזה.
‏הוא היה על המזח.
‏כן. ראינו אותם מקרוב ובאופן אישי.
‏רגע. "אותם"?
‏יש שניים מהם.
‏מי היה שם שניים על אי אחד? ‏-איך זה בכלל אפשרי?
‏יש חיות שמתרבות ברבייה אל־זוויגית, ‏ואני חושב…
‏נכון. זה לא משנה.
‏מה שכן משנה הוא שאלא אם כן נחסל אותם,
‏הם הולכים להרוס את הכול ואת כולם.
‏אני לא רוצה להיות על האי הזה ‏שנייה יותר ממה שאני חייב.
‏אבל זה כמו שאני תמיד אומר, ‏החיים ראויים להגנה.
‏לא משנה מה התוכנית שלך, אנחנו בפנים.
‏בסדר.
‏בואו נלך למצוא כמה סקורפיוסים.
‏באמת ששכחתי שאני מחזיק בו.
‏זה בסדר. תהיה לנו הזדמנות נוספת.
‏זה השני.
‏החוצה! ‏-מה עם הסקורפיוס השני?
‏אני אקח את הסיכון!
‏שם למעלה! קדימה!
‏אנחנו לכודים.
‏אנחנו חייבים ללכת. ‏אם הגג יתמוטט עלינו, אנחנו גמורים.
‏אבל גם הם יהיו.
‏עזרו לי!
‏קדימה! אנו חייבים למוטט את כל המקום הזה!
‏תברחו, עכשיו!
‏בוא, אלווה אותך אל הסירה.
‏ובכן, זהו זה.
‏אני יודעת שכבר שאלתי אותך את זה ‏איזה מאה פעם בהליכה חזרה,
‏אבל אתה בטוח שאתה רוצה להישאר מאחור, בן?
‏כן, בן אדם. אחרי כל מה שבדיוק עברנו,
‏זה לגמרי מטורף שאתה לא רוצה לעזוב.
‏טוב, בסדר, אני יודע שזה נראה ככה, ‏אבל הסקורפיוסים כבר אינם.
‏אני אהיה בסדר.
‏אתם המשפחה שלי, אבל האי הזה הוא ביתי.
‏אני יודע לשרוד כאן.
‏אבל בכל פעם שאני חושבת שאתה כאן לגמרי לבד…
‏כן, ואני אתגעגע אליך.
‏כולנו נתגעגע אליך.
‏סערה נוספת בדרך. ‏מוטב שתפליגו לפני שהיא תגיע לכאן.
‏קדימה, חבר'ה. בן קיבל החלטה.
‏אנו חייבים לכבד זאת.
‏שמור על עצמך, בן! ‏-אנחנו אוהבים אותך!
‏גם אני אוהב אתכם.
‏אנחנו באמת עושים את זה? ‏אנחנו באמת משאירים אותו כאן?
‏קדימה.
‏חבר'ה! חכו!
‏לא! חכו!
‏קנג'י, עצור את הסירה!
‏אני מניח שדי הבנתי ‏שמאחר שמצאתי את עצמי על האי,
‏אני יכול לקחת את האני החדש ‏למקום אחר עכשיו.
‏אתם לא נראים מופתעים לראות אותי.
‏ידענו שתשנה את דעתך. ‏-כן, בן אדם.
‏אם כי, לא חשבתי שבאמת תצלול לים.
‏אני…
‏היית צריך להגיע לכך בכוחות עצמך, ‏בלי שמישהו יגיד לך איך להרגיש.
‏אני יודע.
‏לקחת את הזמן!
‏ברצינות? אף אחד לא היה יכול ליידע אותי?
‏נו, טוב!
‏בסדר.
‏בסדר, אחת ולתמיד, ‏בואו נצא מהמקום הארור הזה.
‏קוסטה ריקה, הינה אנחנו באים!
‏היי, עם קצת מזל, נהיה שם עד הבוקר.
‏הו, בחיי.
‏שימו לב, אתם על הסירה,
‏חזרו אל המזח וכבו את המנוע מייד.
‏מי החבר'ה האלה?
‏תרגום כתוביות: תומר יעקובי