Jag tror på Amerika.
Jag tror på Amerikas folk.
Trots att valet inte gick i vår riktning
tror jag att vi gjorde skillnad. Ni kan vara säkra på att vi fortsätter att kämpa.
Maggie och jag vill tacka alla, som hjälpt oss så här långt.
Det handlar aldrig om mig.
Det handlar om oss.
Det handlar om dig.
Det handlar om framtiden.
Jösses, Roger. Han förlorade inte för att han svor.
Han förlorade för att motståndaren hade tre gånger så mycket kapital.
-Ska du inte sitta i framsätet? -Ja, varför inte.
Ha en trevlig resa, mrs Lambert.
Tack, Ellen.
-Vart ska ni? -Till familjens sommarhus i Georgia.
Det var 20 år sen jag var där. Det borde bli riktigt romantiskt.
-Vad bra. Flygplatsen, alltså? -Om du inte vill köra ända till Georgia.
-Det hade jag inte riktigt tänkt mig. -Nej, okej. Japp.
Flygplatsen blir bra.
Allvarligt, älskling. Mediakoma.
Nu hävdar föräldrarna att han är hörselskadad.
-Hej, vi har bokat - Lambert. -Manuell, eller automat?
Manuell.
Jag vill inte höra nåt mer om det. Här i Södern känner ingen mig.
Hallå! Jack Lambert. Ja, för fan!
-Vi kan fortfarande flyga till Hawaii. -Sluta nu. Du kommer älska det här.
En småstad, mitt ut i ingenstans. Ingen bryr sig om oss.
Om vi säljer huset snabbt kan vi göra en kort resa.
-En romantisk helg i Maui. -Det här kommer bli romantiskt.
Skogen, sjön, stjärnklar himmel.
-Det låter inte så illa. -Du får se. Luften är annorlunda här.
Det är fuktigt, men det är så fullt av liv.
När vi väl kommer till sommarhuset bleknar allt annat bort.
-Det är rustikt. -Det har inte förändrats alls.
Kom igen.
-Har nån tagit om huset? -Ett år efter att pappa dog.
-Är du säker på att din vän klarar det? -Ja, Patrice är ett proffs.
-Ganska retro. -Det känns så märkligt.
-Jag har inte varit sen tonåren. -Du har aldrig varit tonåring.
-Jag går och tittar på utsikten. -Den är fantastisk.
Jag är inte så imponerad av din pappas smak, men utsikten var otrolig.
-Vad är det här? -Det där är ett bevis...
...på att jag faktiskt har varit tonåring.
-Vilket fånigt leende. -Ja, det var innan mediaträningen.
-Vem är flickan? -Det är Elise.
Hon är söt. Den lokala flickan som kom undan.
Pappa lät det verkligen förfalla. Jag antar att vi inte kommer att jogga.
Vadå? Du kan röja med en machete.
Det gör dig gott.
Ja, Patrice får titta på det.
-Är du säker på att bryggan är säker? -Absolut, pappa byggde den själv.
-Gick det bra? -Ja, den måste fixas.
Patrice får titta på den.
-Vet du vad du gör? -Ja, det är bara att trycka på de här.
Ja!
Patrice får titta på det.
Underbart.
Voila!
-Vad är det? -Vad är det för nåt?
Ravioli. Jag vet att det inte ingår i din diet, men det finns inget annat.
Jag älskade det här. Pappa gav mig det här hela tiden. Du kommer älska det.
Jösses! Antagligen har den blivit dålig, eller så har min smak förändrats.
Är nåt bra, så är det alltid bra. Det där ser förfärligt ut.
Du... Förlåt mig.
Jag är bara trött.
Jag ville att det skulle vara perfekt.
Det är därför du är perfekt. Kom hit.
-Det är så mycket att välja på. -Ta en Cheddar bara.
Jag hämtar en flaska vin.
Ursäkta, jag såg dig inte.
-Elise? -Ja.
Jack?
Hittade en hyfsad Camembert. Varför en konserv? Det finns färsk sparris där borta.
-Jag gillar det på konserv. -Du vill ha konservat?
Hör du själv vad du säger?
Här är den lilla bokmalen. Hälsa på Jack.
-Hej, Jack! -Hej, Louise.
Louise tror att lite färg och lite uppfixning säljer stället direkt.
Jag hoppas nån uppskattar det. Det måste vara Patrice.
-Ta mig tillbaka till köket. -Ja, men det måste gå snabbt.
Det var som fan.
-Du ser strålande ut. -Ja, du vet. Man försöker hålla igång.
-Har du khakibrallor? -Avslappnad stil.
-Jag måste snacka med dig om... -Åh, det här måste vara din vackra fru.
-Hej! -Hej! Så kul att äntligen ses.
-Ledsen att jag missade bröllopet. -Ingen fara. Det var så länge sen.
-Jag hade precis startat firman... -Jack säger att det går bra för dig.
Jag skulle aldrig lita på en politiker.
Ja, det går bra. Jag är spänd på att få börja jobba med huset.
-En massa härliga minnen härifrån. -Det behövs en uppfräschning.
-Nej, nej, nej. Jag älskar det. -Hur länge sen var det sen ni sågs?
-10 år? När jag kom till New York. -Ja, 10 år.
-Jag kan erbjuda en öl, men de är varma. -Ingen fara. Jag hämtar mina verktyg.
-Jag fixar lite vin. -Tack, älskling.
-Du har fått en riktig goding. -Du, jag träffade Elise.
Fan.
-Jag håller inte på att bli tokig, va? -Hon har precis kommit tillbaka.
Den där skitfirman anställde hennes pappa.
De skickas ut till 10 år i kolonin och inget var förberett.
De flesta kolonister skickas ut till andra projekt.
Men de kunde inte få med alla, så de skickades tillbaka efter 10 år i rymden.
-Det är vidrigt. -Ja, men de får deras bosättning.
Jag skulle inte ha nåt emot att få betalt för att sova i 20 år.
-Hon har inte förändrats alls. -Nej, du vet ju hur det fungerar.
Ljusets hastighet, dvala. Ingen åldras på en sån resa.
Pappa hjälpte till att utveckla det. De ska ju inte komma tillbaka.
Nu kör vi.
-Kan jag bjuda på nåt mer? -Tack.
Tror du vi kan fixa till stället på en vecka?
Ja, ja. Jag tar hit lite folk. Vi målar lite och fixar det som är trasigt.
Ni vill väl inte göra för mycket och förstöra ställets charm.
Sådär ja.
-Vill du kolla bryggan också? -Vi vill bara snacka lite först.
-Det är lugnt. Vi går dit. -Tack. Jag har en ostbricka på gång.
-"Jag har en ostbricka på gång." -Käften.
-Hon har varit en bra partner. -Vad romantiskt.
-Var bor hon? -Vem då? Jaha, Elise.
Hon bor i sin farmors hus tills pengarna...
-Nej. -Vadå?
Prata inte med henne. Jag har inte sagt att du ska komma.
Hon vet att jag är här.
-Du, hon är bara 18 år. -Det är inte på det viset...
-Jag vill bara prata med henne. -Och vad skulle du säga?
-Ingen aning. -Nej, precis.
Och det är inte nåt fysiskt, okej? För dig var det 20 år sen.
Men för henne har det bara gått några månader.
-Kommer du? -Ja.
-Akta trappan. -Den behöver fixas.
Kan vi vila lite? Jag behöver vila lite.
-Vad vet du om tidsdilation? -Vadå?
Du vet när tiden passerar i olika hastighet.
-Som koloniskeppen? -Precis.
Kom igen!
Man reser nära ljusets hastighet, tiden saktar ner.
Åren passerar förbi här, men för folk i rymdskeppen står den nästan still.
Därför förväntas de inte komma tillbaka. Om de gör det har de rest i tiden.
-Vart vill du komma? -Elise, tjejen på fotot.
-Din gamla flickvän? -Javisst. Hon har kommit tillbaka.
-Vad pratar du om? -Hennes pappa fick jobb där.
Hon fick följa med ett koloniskepp när hon var 17.
Men nåt gick fel, antar jag.
Hon var tvungen att komma tillbaka, så 20 år för henne är borta.
-Patrice berättade det. -Vänta lite.
Din gamla flickvän har kommit tillbaka från rymden, och hon är tonåring?
Ja, det är det jag säger.
Jag hade ingen aning, älskling.
Trodde du jag skulle bli svartsjuk?
Jag vet inte, kanske. Det är märkligt.
Det är fantastiskt. Jag läste en artikel om det förra året.
Jag skulle bjuda hem henne. Ja, självklart.
Hon har återvänt från rymden... och hon kände dig då.
-Vi måste bjuda henne på middag. -Okej.
Det här var häpnadsväckande. Kom igen, upp med hjärtfrekvensen.
Jag hämtar lite pappershanddukar.
Du måste sluta göra så här mot dig själv.
-Du har tillräckligt med hälsoproblem. -Ingen fara.
Det var bara matförgiftning.
Ja, ja, ja.
Jag kommer.
Hej, Elise.
Hej.
Patrice sa att du bodde här.
Är allt väl?
Kom jag olämpligt?
-Jag trodde inte jag skulle få se dig igen. -Inte jag heller.
Du tappade den här i butiken.
-Vad? -Din sparris. Jag köpte den till dig.
Jag skulle inte köpa den. Jag jobbar där.
-Okej. -Tack.
Ja, självklart.
-Du ser så gammal ut. -Okej, tack.
Det händer saker på 20 år.
Och du är klädd som en försäljare.
Jag är klädd som en...
Jag vill bjuda dig på middag i morgon kväll.
Vi vill bjuda dig på middag. Min fru Maggie och jag.
-Maggie? -Ja, jag har varit gift i fem år nu.
-Fem år. -Jag hoppades att vi kunde prata lite.
Ta med din pappa. Jag vet att han inte gillade mig, men jag vill träffa honom.
Vad säger du? Vi bor i sommarhuset.
-Minns du var det ligger? -Ja, som om det var i går.
Visst.
-Imorgon kväll klockan sju? -Absolut. Klockan sju funkar.
Ja, då så.
Bra, vi ses i morgon kväll.
Elise!
-Vem är den femte? -Patrice.
Han kunde inte jobba i dag, men han kan komma på middag.
Jag trodde det skulle vara kul för Elise. Spelar det nån roll?
-Stanna nu. Jag har Roger här. -Jag vill inte prata med honom.
Jacky-Jack, buh! Din stiliga jävel. Hur är det?
-Hej, Roger. -Saknar dig. Har du fått mina meddelanden?
-Nej, vi har en mediakoma. -Är det nån ny partydrog?
-Vill du dela med farbror Roger? -Jag är lite upptagen.
Goda nyheter. Ungen har ingen hörselskada. Det var bara nån undanflykt.
Det verkar som Janet Chang fått en stroke.
-Är det goda nyheter? -De har satt in nanobotar.
Hon är snart tillbaka med sin arrogans, men hon kommer inte kunna bli guvernör.
Då är bara Folger kvar till nomineringen och alla vet att han är svag.
-Vänta lite! -Det kunde inte varit bättre timing.
-Vi har goda chanser. Folger är utdaterad. -Jo, men alla tror att jag är galen.
Folk tyckte du visade passion när du skrek åt ungen.
De kände dig bara inte tillräckligt då.
-Var är du, Roger? -På Breadline, ett nytt ställe.
Min fru skickade hit mig. Man tvingas stå i kö och sen får man bröd.
Gör din grej, Jack. Visa folk att du är en familjeman. De älskar din passion.
-Han har rätt. -Det ger Maggie lite passion också.
-Det är ett stort beslut. -Ja, och du har inte mycket tid på dig.
Ring mig i morgon. Okej? Vi grejar det här. - Du rör mig inte.
Det gäller er alla. Det är en kö.
-Guvernör? -Varför inte?
Hej, kom in.
-Hej, Hank. -Du ser precis ut som din pappa.
Hej, jag är Maggie, Jacks fru. Trevligt att träffas.
-Hej, Elise. -Hej.
-Kom hit.
-Du är bedårande. -Tack.
Får jag?
-Kan vi dricka den? -Vi gör det direkt.
Jag ska säga nåt.
När man ser saker förändras... märker man det knappt.
Hoppa över 20 år...
...och man ser hur saker verkligen är.
Alla är gamla... Alla ser feta ut.
Jag sa åt din pappa att han var tvungen att hålla efter allt lite bättre
men han lyssnade inte på nån annan än sig själv.
-Det kan jag inte säga emot. -Kände du Jacks pappa väl?
Jag träffade honom på grund av de där två.
Jack har inte berättat hur ni träffades.
-Vi träffades på bio. -Utanför bion.
Kom igen. Du skrev ju en dikt om det.
-En dikt? -Snuskigt romantisk.
-Du vill inte höra. -Jo, det vill jag.
Jag var med en kompis. Min bästa kompis Claire.
-Visste du att hon blivit frälst? -Ja, hon var en hårdnackad punkateist.
Knäppt. Vi stod vid biljettluckan.
Jag hade bara småpengar på mig.
Jag räknade mynten.
En kille puttade mig och sen var det mynt överallt.
Ett mynt hamnade på högkant och rullade längs kön och...
...det rullade runtom folk...
...som om det hade en egen vilja.
Den hoppade till och med över nåns fot och fortsatte rulla.
Jag stod längst bak i kön med Patrice.
Jag såg hela föreställningen.
Vi stod och snackade skit bara.
Men plötsligt var det ett litet tumult och jag tittade ner och myntet
rullade rakt mot mig.
Märkligt, för inte ens då var det nån som använde mynt.
Det sicksackade fram och tillbaka.
Och sen kom det rakt på mig.
Jag tog upp det och där var hon.
-Där var du. -Du var min hjälte.
-Och sen stal du från mig. -Jag betalade din biljett.
-Du behöll mitt mynt. -Jag försökte ge tillbaka det.
Som med sparrisburken.
-Vadå? -Ingenting.
När vi möttes i butiken tappade jag en sparrisburk. Han lämna tillbaka den.
Han insåg inte att jag jobbade där.
-Det är äckligt, eller hur? -Verkligen.
-Hur träffades du och Jack? -I en bar.
Jack var väldigt full. Jag var väldigt full.
Vi ville båda ha pizza. Det hade vi gemensamt på en gång.
Vi gick ut och letade upp pizza.
Nästa dag ringde han, och han mindes inte vad jag hette.
Jag tyckte han var en idiot. Men jag gav honom en till chans, och...
...han artade sig riktigt bra. Vi gifte oss två år senare.
Det var inte så romantiskt, men...
...relationer förändras och växer.
Det handlar inte om hur de började. Det handlar om...
...alla nätter på sjaskiga motell, och hämtmat, och...
...sitta i kyrkomöten, och matcherna...
...och alla långa bilresor när vi lyssnar på väljare...
...som försöker förändra sina liv. Det är sånt jag värdesätter.
-Sånt värdesätter jag. -Ursäkta mig.
-Mer vin? -Ja.
Elise... Hur var den där resan?
Det är inte många som rest så långt och sen kommit tillbaka.
Jag minns inte. Vi sov.
-Drömde du inte? -Nej. Jag tror inte det.
-Ingenting. -Jag minns fragment.
Ljudet av dörren till kapseln. Kylan mot min hud.
Jag minns att mina ögon blev tunga och sen...
...känslan av att falla, som man får när man håller på att somna.
Men jag kunde inte hejda fallet, eller vakna.
Jag fortsatte att falla ner i vad som kändes som en oändlig tomhet.
-Det låter förfärligt. -Det var fridfullt.
Jag kan föreställa mig att ett barn känner så i livmodern.
Kände du inte att tiden passerade?
När man är i andra medvetandetillstånd, känner man inte tiden alls.
Det kunde ha gått en sekund, eller hundra år.
När jag till sist öppnade ögonen och tittade ut genom fönstret
var det så...stort...
...större. Vad är det för ord?
-Oändligt. -Ja, oändligt.
Så många stjärnor och färger
och spiraler och glimrande stjärnkluster.
Jag trodde jag skulle känna mig liten i allt mörker...
...men istället...var det vackert.
Ett oändligt mysterium runtomkring.
Men jag var inte rädd.
Jag var fylld av förundran.
-Kolonierna, då? -Det var en jävla katastrof.
Det var extremt överdrivet hur snabbt allt gick. Det var knappt på 20 %.
Atmosfäriska och strukturella problem och den statliga korruptionen.
De kunde inte ta emot alla. Nåt geni beslutade att platserna skulle lottas ut.
Lotteri, varför då?
För att bestämma vilka som fick stanna.
-Ni fick väl alla en bosättning? -Det var också ett skämt.
20 år borta...bara så där. Och för vad?
Alla vännerna här är pensionerade gamla män.
Kroppen har blivit dålig av dvalan.
Och som topp på det så är jag arbetslös.
Det här är inte klokt.
De har inte gett Elise hennes pengar, på grund av att...
Lyssna nu. Hon bara är 18 år.
-Hon föddes för nästan 40 år sen. -Ta det lugnt, pappa.
Det är ingen fara.
De är alla byråkratiska svin.
När jag var kongressman skyddade jag kolonister från företagens ämbetsbrott.
-Speciellt barnen. -Kunde du göra nåt?
Vi hjälpte några barn. Jag ville ha större bötessumma, men de var för mäktiga.
Men lagstiftningen var inte på min sida.
Vi fick kompromissa en hel del.
Du är mer lik din pappa än jag trodde. Mycket snack och ingen verkstad.
Skål.
-Är du okej? -Ja, jag mår bra.
Bra.
Vilken märklig scen, va?
Det är alltid konstigt när ens fru och flickvän träffas för första gången.
Varför låter du inte Hank jobba med dig?
För att han är ett svin.
Han känner till huset och han behöver ett jobb.
Jack, ni är jämnåriga just nu. Du behöver inte imponera.
Du gör mig en tjänst.
Okej, men om han dyker upp full...
...kommer jag också dricka.
-Var ska jag ställa de här? -Du kan ställa dem var du vill.
-Jag kan diska dem. -Ingen fara.
I mitt kök hemma kastar man bara disken i diskhon
och nästa dag står den i skåpet.
-Hur går det till? -Jag vet faktiskt inte.
-Är det ett vänskapsarmband? -Ja, min vän Claire gjorde det till mig.
Jag bar såna jämt. Är de inne igen?
Jag vet inte. De var det när jag reste.
Det var nog då jag bar dem.
Vi gick antagligen på gymnasiet samtidigt.
Antagligen. Vilken märklig tanke.
De borde vara här och hjälpa oss. Såg du när Patrice gav mig brickan?
-Missförstå mig inte. Jag gillar honom. -Men han är lite omogen, eller hur?
Han är en av få som inte förändrats alls.
Det måste ha varit överväldigande för dig.
-Allt det här. -Det går.
Har du funderat på vad du vill göra med ditt liv nu när du är tillbaka?
Inte direkt. Resa, kanske.
Här på jorden alltså. Bara vara på drift. Jag har aldrig varit nånstans.
-I New Orleans en gång med mamma. -Slösa inte bort en sån möjlighet.
De flesta får inte möjligheten att se hur andra blivit.
Du kan lära av deras misstag, och ta alla de rätta besluten.
När jag var i din ålder visste jag precis vad jag ville.
Jag visste vilket college jag skulle gå på. Vilken praktik jag skulle göra.
En juristbyrå som kunde sätta fart på min karriär.
Jag hade en plan och jag genomförde den.
-Det låter kul. -Om man vill uppnå nåt behövs en plan.
Vad är det jag säger?
Jag minns när jag var i din ålder. In i ena örat och ut i det andra.
-Du kommer säkert på nåt. -Säkert.
-Vilken fin klänning. -Tack.
Men kom ihåg att mindre är mer.
Annars ser det ut som du anstränger dig för mycket.
-Jag behöver inte er välgörenhet. -Kom igen, Hank. Patrice behöver hjälp.
Det gick ju så bra sist när en Lambert försökte hjälpa mig.
-Håller du fortfarande på med paddelbräda? -Vadå?
-Din gamla utrustning står i skåpet. -Har du sysslat med det?
-Jo...det var ett tag sen. -Jag lär mig en massa om dig.
-Vi borde göra det igen. -Jag tror inte det.
Jag kan inte föreställa mig det. Du är den mest okoordinerade jag känner.
-Jag vill se dig i våtdräkten. -Jag med.
Jag bar den som en andra hud...vackert.
Du gör vi det. I morgon, jag är ledig då.
-Ja, varför inte. -Ja, i morgon.
Häftigt.
Jag har inte ägglossning.
Det var trevligt.
-Verkligen? -Ja, jag tycker hon är rar.
Varför sa du inte att du såg henne i mataffären?
Jag trodde jag blivit galen. Jag ville vänta tills jag pratat med Patrice.
Det måste ha varit märkligt.
-Hon är fortfarande förälskad i dig. -Hon är bara ett barn.
I din ålder känner man olika från vecka till vecka.
-Du vet vad jag menar. -Jag tycker synd om henne.
-Hon kommer över det. -Du är en bra man.
-Vill du inte? -Vill du?
Jag vet att du inte har ägglossning, men...
-Vi kan. -Bara om du vill.
Ja, nu har jag det.
Det ser fantastiskt ut, älskling.
-Tack. -Varsågod.
-Du måste vara stolt. -Han försöker i alla fall.
-Var han nånsin bra? -När han var 15 var han kungen.
-Verkligen? -Nej, men han hade grejerna.
Vi la ut utrustningen på stranden och låtsades hålla på när tjejerna gick förbi.
-Funkade det? -Ibland, men Jack träffade Elise.
Jag lämnades ensam med alla vackra tjejer. Det verkar inte ha förändrats.
-Du är fortfarande kass. -Det var ett tag sen.
-Hur länge sen? -Senast var det med dig.
-Vadå? -Jag har inte varit här på 20 år.
-Besökte du aldrig din pappa? -Vi slutade prata för länge sen.
Lite meddelande ibland, födelsedagshälsningar, men...
-Vi blev osams. -För det han gjorde mot oss?
Det var andra grejer...men ja.
Jag var rasande. Jag bad honom hjälpa din pappa få ett jobb.
Sen är ni bara borta...för alltid.
Hank hade inte behövt ta det. Jag hatar både två.
Nu när han är borta önskar jag att inte brutit med honom.
Han gjorde det bästa han kunde. Men det kändes som världens undergång.
Men han såg det som
att er familj fick en möjlighet, och jag var bara tonåring.
Jag skulle komma över dig.
Har du gjort det? Kommit över mig?
Jag har aldrig föreställt mig Jack som guvernör.
Det krävs mycket slit för att komma dit, men du får se.
Är det inte ett stort beslut att ta. Ni kom ju precis hit.
Det blir bra att komma in i matchen igen, och inte leva i det förflutna.
Gå vidare och tills man får det man vill.
-Är det vad han vill? -Det är vad vi båda vill.
Det verkar mer som han behöver en paus.
Undrar vad de pratar om?
Har inte du jobb att göra?
-Det är inte det jag säger. -Det kan vara på bägge sätten.
Det var inte bara betydelsefullt. Det var det mest betydelsefullaste.
Det förändrade mig på många sätt.
Jag är fortfarande påverkad av den sommaren.
Om man ser det så, har jag inte kommit över nåt av det.
Att du växte upp och blev en skitsnackande politiker.
Jag var tvungen att växa upp. Jag gifte mig.
-Jag var tvungen att gå vidare. -Så du kom över mig. Säg det bara.
Du klagar på att jag pratar som en politiker.
Jag har glömt hur man pratar med en tonåring.
-Hur lång tid tog det? -Vadå?
-Hur länge? -Jag vet inte. Ett år?
Okej, det var mer än ett år.
Kom igen, Elise! Allvarligt! Kom upp!
Det var mycket längre än ett år. Jag menade det inte.
Herregud. Du skrämde skiten ur mig.
Hur länge var jag under ytan?
-Hur länge var jag under ytan? -Jag vet inte. 30 sekunder?
Ja, 30 sekunder. Nu vet du...
...hur lång tid det tog att komma över dig.
Förlåt, Elise.
-Vänner? -Ja, vad fan.
-Ser jag bra ut? -Perfekt härifrån.
Nu är jag redo för kameran. Jag vill att ni tar till er det.
Jag har en massa make-up och ser fortfarande farlig ut.
Så här ska du se ut i morgon.
-Vad pratar du om? -Din första intervju som kanditat.
-Vad säger du nu? -Jag har inte beslutat mig än, Roger.
Vi går inte ut med det. Vi testar bara förutsättningarna.
Kände du till det?
En avbokning i sista minuten. Vi får inte den chansen igen.
-Det är bara sånt kort varsel. -Som min skilsmässa.
Du måste fånga ögonblicket. Carpe scrotum.
-Ungdomarna älskar dig. -Folk vill se att du fortfarande är med.
Du behöver inte tillkänna ge nåt. Du kan backa ur om du vill det.
Du kan backa ur, men det är en möjlighet att stärka ungdomsrösterna
med lite fokus på familjevärderingar. Maggie har koll på det viktigaste.
Jag vet att jag är skämtar, men just nu är jag allvarlig.
Jag har hållit på i tio år. Jag har bara förlorat en gång. Det blir ingen mer gång.
Senatorgrejen var en förrätt. Vi ska carpe scrotum. Carpe...scrotum.
Skulle inte vi ta en paus? Varför ska vi in i det så snabbt?
Det är det vi måste göra.
Jag kan tänka mig gå tillbaka till förvaltningen igen.
Vi har skulder från kampanjen. Vi måste sälja huset.
Vi måste välja nästa steg noga.
Livet slutar inte för att du vill ta en paus.
Älskling, efter allt jobb vi lagt ned. Det här är en andra chans.
-Vad gör ni här? -Vi ska dra ut dig.
Vi ska gå och dansa.
Jag kan inte. Jag måste förbereda mig för intervjun.
Jag sa ju det, Patrice. Han vågar inte.
"Han vågar inte." Vänta lite. Möt mig på baksidan av huset.
Var tysta.
Håll käften. Nu går vi.
Leg?
-Det står att du är 38. -Ja, påminn mig inte. Snart 40.
Ja, okej. Gå in bara.
Stället har inte ändrats mycket.
-Vadå? -Det har inte ändrats mycket.
Det måste ge en massa minnen.
-Vadå? -"Det måste ge en massa minnen" sa han.
-Jag minns inte att det var sån ljudnivå. -Vadå?
Det är högt!
-Jack Lambert? -Ja.
Det är Jack Lambert! Ja, för fan!
-Det är snubben som skrek åt ungar. -Vadå?
Du är min hjälte. Jag hatar ungar.
Ta en bild.
Nej, vi behöver inte.
-Är det din dotter? -Nej, jag är hans vän.
Cool. Vi borde festa ihop. Jag heter Terry.
Min tjej Celine.
-Jag går och fixar drinkar. -Nej, jag tar nästa runda.
Trevligt att träffas, Terry. - Elise, vill du...
Två Jack och Coke till oss.
Gillar du att festa?
Jag tror jag satt barnvakt åt honom.
-Är du okej? -Jag känner igen låten.
-Drinkarna, då? -Vem bryr sig!
-Jag fattar inte att du inte sett den. -Sluta och visa mig istället.
Ja, men tänk på att det var...
...mitt tredje valtal den dagen.
-Ska vi kämpa för våra skolor? -Ja.
-Ska vi låta våra röster höras? -Ja!
Ska vi vinna för våra barns skull?
-Ja! -Ja, för fan!
Jag fångades av ögonblicket. Vilken idiot jag är.
Nej, det var jättebra. Det är den Jack jag känner.
Jack! Var har ni varit?
Den där Terry är underbar.
Han har bjudit oss på party... för att kolla på fyrverkeri.
-Jag vet inte. -Kom igen, Jack. Fångas av ögonblicket.
-"Ja, för fan", eller hur? -Okej.
Ja, för fan! Vi drar!
Skit i det. Myrorna blir aspackade.
Om man vill ha jobbet, så får man ta skiten.
Det gäller allt. Inte bara politik.
Du låter som en bitter gammal gubbe.
Det finns en anledning att man blir sån.
Om jag visste då, vad jag vet nu...
Nej, det är bra, tack.
Okej, då.
Nej tack. Det gör mig yr.
Okej.
-Jack Lambert! Ja, för fan! -Tack.
Varför lät du mig göra det?
Jag är inte din chef. Det är din frus jobb.
Det där gjorde ont.
-Vet du vad du sa för några månader sen? -Nej, det gör jag inte. Det är märkligt.
Du sa: "Elise, jag vill aldrig ljuga om vem jag är."
-Det har jag aldrig sagt. -Det gjorde du.
Du sa att dina föräldrar ljög för varandra om vilka de var.
"Det var därför de var så olyckliga och separerade." Det var så tydligt för dig.
Jag minns faktiskt det. Vi körde omkring.
-Vad har du lust till? -Vet inte. Vad vill du göra?
Vi bara körde runt i en evighet och pratade.
Vi hade inget att göra.
Nu finns det alltid en massa att göra.
Du sa till mig. Jag minns att du sa...
"Man kan försöka bli den som andra vill man ska vara."
"Men om man ljuger om vem man är, spelar ingenting nån roll."
Jag sa det där för att jag ville ha långt hår, men jag fick inte för farsan.
-Du borde låtit håret växa. -Skojar du? Du skulle sett på college...
-Du måste ha varit snygg. -Jag var underbar.
Jag hade en hårman som vajade i vinden när jag gled runt på min båge.
Det var härligt.
Jag borstade det framför spegeln på studentrummet på kvällarna.
Jag hade tid att göra sånt.
Ser man ut som man rymt från ett medeltida fängelse får man många dejter...
...märkligt nog.
Det grejade du nog bra.
Du vet det där jag sa på sjön att det bara tog ett år.
Du vet...tiden på college var...
...ensamt.
Hörni...
Det är dags.
Fem, fyra, tre, två, ett.
Vad är det där?
Jaha, visst ja.
Det är så fyrverkerier ser ut nu.
-Det är vackert. -Det är en konstgjord meteordusch.
Det är en satellit som skjuter ut det där i atmosfären.
-Det häftigaste är att det är så tyst. -Inte nu.
Okej, förlåt.
Det är vackert.
-Vill du gå lite? -Ja, det gör vi.
Jag har glömt hur man reser sig.
Jag har bara varit tillbaka en kort tid, men...
...jag har lyckats träffa några av mina gamla vänner.
De säger alla samma sak. "Du får se, du lär dig." Sorgligt.
-Sorgligt? -Alla ser trötta ut.
Förvirrade, som om de haft en dröm och sen förlorade den
även om de egentligen aldrig haft nån dröm att förlora.
-Folk har barn. De har förpliktelser. -Det är inte det.
De verkar vara nöjda med att vara besvikna.
Ju äldre man blir, ju fler besvikelser, och man bara väntar på ännu fler.
Önskar du inte att man kunde behålla ungdomens entusiasm hela livet?
Det är lättare när allt ligger framför en.
Man borde vara ännu mer passionerad för att man har så lite tid kvar.
Du är som alla andra. Du var cool och nu är du bara tråkig och blasé.
Jag vill inte vara taskig, men du känner mig knappt nu.
Jag känner dig.
Jag kan se vad du saknar. När skrattade du ordentligt senast?
-Ikväll. -Innan det?
Jag skrattar hela tiden. Jag älskar komik.
"Jag älskar komik." Vad knäppt det låter. Gör det dig unik?
Som om folk skulle springa runt och skrika: "Sluta med komiken!"
-Ja, du skulle bara veta. -Sluta!
Sluta tilltala mig som om jag vore naiv och helt ovetande.
-Jag är ju ganska mycket äldre. -Jag bryr mig inte.
Åldern har ingen betydelse. Jag bara bryr mig om det är du, eller inte du.
Jag vill inte göra dig upprörd.
Jag har förlorat 20 år.
Jag får aldrig tillbaka den tiden.
Du är 18 år. Du har hela livet framför dig.
Det var inte det jag menade.
Alla pratar om mig som jag är en tonåring fången i tiden.
Men jag känner mig... som en gammal dam.
Hur kan du göra det?
-Du tycker nog det är dumt. -Nej, berätta för mig.
Jag vet inte vilka de senaste banden är.
Det mesta är förvirrande. Ett konstgjort meteorregn, typ.
Hade du inte varit där, hade jag trott att vi var attackerade.
Du lär dig. Du kommer ikapp.
Du fick se hur det förändrades bit för bit.
Men för mig... förändrades allt bara direkt.
Jag kan inte relatera till jämnåriga... för vi har inget gemensamt.
Jag kan inte relatera till dem jag en gång kände, för de tycker att jag är ett barn.
Det är så förvirrande.
-Elise... -Och så mycket...
Så mycket ser likadant ut. Staden, sjön,
Mina minnen är så levande att
även framsidan på en butik som bytt färg
eller en gata som bytt namn
påminner mig om att jag inte hör hit.
Och så är det min pappa.
Han är sjuk. Väldigt sjuk.
Han tar inte hand om sig. Allt hänger på mig.
Inget är som det en gång var.
Jag är hemskt ledsen.
Det är inte ditt fel. Du har blivit äldre. Jag fattar.
Det är bara så svårt ibland.
Jag insåg inte hur mycket allt skulle förändras, och hur lite...
...jag skulle passa in.
Allt har inte förändrats. Det här har varit min lyckoslant i alla år.
Jag har inte berättat för nån om den. Jag har bara haft den med mig...
...genom allt.
Jag älskar dig.
Herregud.
Jag kan inte göra det här.
-Förlåt. -Nej, förlåt.
Jag är full och stenad och alldeles för gammal.
-Jag är 18 år. -Jag kan inte. Jag är gift.
Vi kan bara inte. Jag måste gå.
-Hej. -Jag går och lägger mig.
-Du...är allt okej? -Ja, det är bra.
-Jag är trött. God natt. -God natt.
God morgon.
Du luktar sprit.
-Jag har inte ägglossning. -Jag bryr mig inte.
Håll dig till budskapet.
Tack.
Vi är tillbaka med Jack Lambert, f.d. kongressman och nyligen senatorskandidat.
Känd för sin unika passion.
-Tack för att du är med oss. -Tack för din fina beskrivning.
-Jag tror att alla vet vad du syftar på. -Svordomsincidenten.
Många säger att det kostade dig valet. Oddsen var dina en vecka tidigare.
Valet gick som det gick av ett flertal orsaker, men det hade en påverkan.
Jag säger samma sak nu, som jag sa då.
Det jag gjorde var opassande. Jag är ledsen om några blev kränkta.
-Är du ledsen? -Absolut.
Det var inte likt mig, Karen.
Men det kom ur en passion för utbildning och barnens problem.
Jag och Maggie är, som så många andra, i färd med att bilda familj.
Vi vill se till att vi levererar det allra bästa för barnen i framtiden.
Det var det vi ville prata om, men...
Låt mig visa dig en film, som har delats i dag.
Det här är filmat av en deltagare på en vild fest från igår kväll.
Kan du förklara vad det är vi ser?
Ja, det är...
-Vi är på semester. -Du verkar inte ledsen över ditt beteende.
Nu säger du att du ska ställa upp i guvernörsvalet.
Är det en sån här galen kanditat vi har att förvänta oss?
Jag har inte sagt att jag ställer upp.
Men du erkänner att du överger det, trots de här pajaskonsterna.
Ja, jag har övervägt att ställa upp i valet.
Är det här verkligen bra nyheter ni publicerar nu?
En man på semester som går på fest.
Ungdomarna har kul på min bekostnad.
Jag hade kul med dem. Varför inte? Det handlar inte om mina kvalifikationer.
-En del tycker det. -Vilka då, Karen?
-Belackarna som går igång på sånt här? -Det var ingen rättvis utsaga.
Men är det korrekt att döma nån för nåt sånt här?
Låt mig förklara det för dig och resten av media, så ni slipper rapportera om det.
Jag är en människa. Jag använder ohyfsat språk ibland när jag blir exalterad.
Men jag fångas av ögonblicket, som många andra. Är det dåligt?
Om du frågar mig vilken typ av kandidat ni kan förvänta er, säger jag en människa.
Om ni vill ha passionsfri perfektionism gör som Norge och välj en robot.
Jag tror på ett Amerika som utmärker sig för sin passion och mänsklighet
och sina företrädare.
När ni ställer såna krav på politiker att de blir som robotar
kommer folk att gå i motsatt riktning och välja den största dåren de hittar.
Jag tänker inte ljuga om vem jag är. Jag vill slå ett slag för mer ärlighet.
Tack.
Och med tanke på ärlighet. Jag är satan så bakfull.
Starka ord från den galne kandidaten Jack Lambert.
Det verkar som han gick lite utanför ramarna i direktsändning.
Vad var det där? Vad hände med att hålla sig till sak?
Allt jobb vi lagt ner och du bara kastar bort allt.
Jag ville inte göra intervjun. Ni tvingade mig.
Jag är hemskt ledsen att du fick göra nåt du inte ville.
Du låter som en tonåring. Vad var det för film?
Var det det du gjorde när jag sov? Du smet ut med din flickvän.
Så var det inte.
Du är så jävla förutsägbar.
En medelålders man, som plötsligt måste knulla en hälften så gammal tjej.
-Känner du dig som en riktig man nu? -Inget hände.
Du tänkte på henne ändå.
-Inatt. -Vadå? Nej.
Jag är ingen idiot, Jack.
För länge sen...frågade jag dig varför du bar omkring på det där myntet.
Du sa att det bara var en lyckoslant.
Jag tror inte du fattar hur det kändes vid den där middagen
och höra henne berätta den historien.
Att veta att under alla dessa år...
Alla dessa år...
Och sen se hur du tittade på det där barnet.
Vänta lite. Det är ingen normal situation.
Jag vet att jag inte är den du ville ha.
Jag är inte spontan. Jag är inte lättsinnig.
Men jag har byggt ett liv med dig.
Jag har verkligen försökt att vara den du behöver.
Jag vet att jag kan vara lite pådrivande ibland.
Allt jag har velat är att du ska älska mig.
Det gör jag, Maggie. Jag älskar dig.
Jag behövde bara gå ut en kväll.
Jag behövde en paus.
-Från mig? -Nej.
Från allt.
-Stick härifrån. -Maggie...kom igen.
Gå bara, Jack.
Gå.
Okej...
Du ser sliten ut. Lite rom och Cola på morgonen gör susen. Kolla på mig.
-Vi tar den drinken nu. -Absolut.
Åh fan, ska du gråta?
Du gråter inte i min bil.
Du vet hur jobbigt det är att få bort tårlukten från lädret.
Herregud, det sitter kvar.
Jag gjorde bort mig. Jag gjorde verkligen bort mig.
Jag vet.
Jag följde Elise hem.
Säg inte att jag inte varnade dig.
Du skulle ha låtit det vara. Det förflutna ligger bakom en.
Det funkar aldrig att försöka återuppleva det.
Du är en riktig jävla uppviglare. Varför hämtade du mig igår kväll?
Förlåt för att jag ville hänga med en gammal vän jag inte längre träffar.
Jag trodde jag hade koll på situationen.
Det var en häftig ungdomsförälskelse. Jag har mognat. Jag har förändrats.
Jag har förändrats jättemycket...
Men jag älskar henne fortfarande.
Stanna till här en stund.
Samma skitfilm. Vill du se den?
-Jag tror inte den slår originalet. -Det gör inget.
Vi tar den där drinken nu.
Skojar du?
Vad? Du skojar?
Roger, jag ringer dig om fem minuter.
Hallå?
-Hej! Vad kan jag göra för dig? -Hej! Jag letar efter min pappa.
Är det honom du letar efter? Jag tänkte... Jag tror jag såg honom på baksidan.
-Jag följer dig. -Jag vill inte vara till besvär.
Du vet...
Jag fastnade inte för det först... Det här stället.
Jag är mer en stadstjej. Jag älskar New York.
-Gör inte du det också? -Jag har aldrig varit där.
Javisst, det glömde jag. Du borde åka dit.
Du borde åka nånstans i vilket fall. Du vill resa, eller hur?
Ja.
Olyckligtvis kommer vi att resa tidigare än vi tänkt.
Det börjar röra på sig för Jack där hemma.
Jag kommer verkligen sakna det här stället.
Den som köper det kommer bli väldigt lycklig.
-Säljer ni huset? -Självklart. Det är därför vi renoverar.
Jag trodde...det var för att göra det fint.
Jo, så det går att sälja.
Har inte Jack berättat det? Du var med honom i går kväll, eller hur?
Och med Patrice...och en massa andra.
Tack, förresten. Han behövde verkligen släppa loss.
Jag kan nog vara väldigt jobbig.
De senaste åren har varit häktiska. Kampanjer sliter verkligen på förhållanden.
Inatt var Jack som en tonåring igen.
Han kunde inte få nog. Jag behövde det också.
När man försöker få barn, kan det bli lite mekaniskt.
Vem vet, det kanske hände nåt i natt. Tack för det.
Jag lämnar er. Och, du... Det där är mycket bättre.
Det ser inte alls ut som du anstränger dig.
-Har du sett Hank? -Han fick gå hem. Han såg risig ut.
-Det kommer att gå över. -Du känner inte Maggie.
Även om vi blir sams kommer hon om 15 år komma med gliringar.
"Åh, en antik tuggummiautomat. Har du några mynt?"
Jag älskar Maggie. Men är jag ärlig...
...så kändes det fantastiskt att få säga det jag ville i intervjun.
Maggie...det känns som hon föreställer sig nån annan när hon tittar på mig.
Det är lite skruvat.
Jag vet att jag pressat dig, men vill du vara med Elise...kör på det.
Vem bryr sig om att du ser lite äldre ut? Oroa dig inte för det.
Det gör jag inte.
När Elise och jag dejtade, skrev hon brev till mig.
Skrivstil. Därför berättade jag inte det. Du skulle ha drivit med mig.
Hon smög ner dem i min ficka när vi var ihop.
Jag fick inte läsa förrän jag kom hem.
Det gjorde det lättare att ta farväl.
Det handlade alltid om vad vi skulle göra nästa gång vi träffades.
Knäppa saker... Som att råna banker.
-Gå med i ett danskompani. -Det skulle passa dig.
När hon hade rest... brände jag alla breven.
Jag hade en begravning i trädgården.
Det skulle ju inte bli nån nästa gång.
Nu är det som jag hört början på en sång
jag haft på hjärnan för evigt. Jag måste höra resten, annars försvinner den inte.
Håller du på att skriva en dikt just nu?
-Förlåt, jag... -Nej, jag hajar.
När jag ser dig...är det som vi bara fortsätter hänga.
Jag gillar den känslan. Men om du blir tillsammans med Elise
kan du inte bara fortsätta. Du måste blåsa ut allt och börja om.
-Jag gillar du ens politik? -Jag brukade älska det.
Vi hade kul. Vi var ett team.
Jag vill hjälpa människor, och det är jag bra på.
Men efter tag handlade det mer om att spela en roll och sträva uppåt.
Nu vill jag fråga dig. Kan du bara lämna det?
Jag vet inte.
Jag har skapat det här livet. När jag såg hur Maggie betraktade mig i dag...
Jag kan inte vara sån.
Vi har gått igenom så mycket tillsammans. Jag kan inte bara krossa det.
Det vore otroligt att vara med Elise, men vi måste nog båda inse
att tåget redan gått.
Du kan ändå behålla henne i ditt liv.
Det är ingen bra idé för nån av oss.
-Så det här är sista versen? -Gör dig inte lustig över mig.
Det gör jag inte. Du är ju inte lycklig nu.
-Hur ska du ändra på det? -Be om ursäkt för vad jag gjorde.
Men om vi ska fortsätta...om det ens är möjligt, måste det baseras på
-...den jag var i intervjun. -Jag hoppas du grejar det.
-Det är mitt äktenskap. -Jag vet.
Men kom ihåg. När allt annat misslyckas, finns det alltid kärnvapen.
Okej, tack.
Jag hör av mig.
Kör försiktigt.
-Hej. -Hej.
-Ska du flytta? -Vi måste prata.
Nej, nej, nej.
Jag måste säga nåt först...snälla.
Jag hade fel.
Okej. Det jag gjorde... Partyt och...
Jag vet hur hårt du jobbat för min skull.
För oss...och...
-Jag hade fel. -Tack.
-Men, Jack... -Vänta, det är mer.
Kom Elise förbi i dag?
Ja, det gjorde hon.
Jag vet inte vad hon sa...
Jag vill bara säga att jag är beredd att fixa det här
och komma tillbaka in i matchen för vår skull. Jag lovar.
Okej.
-Okej? -Ja, okej.
-Menar du det? -Jack...
-Du är en hit. -Vad?
Intervjun har gått viralt.
Responsen är överväldigande positiv. Du är en toppkandidat.
-Skojar du? -Nej.
Roger säger att de pratar om dig som nästa års man.
Det här är stort. Vi måste in i matchen direkt.
Louise tar hand om allt här. Roger bokar biljetter tills i morgon.
Vänta. Så du är inte arg på mig längre?
Jag var...arg.
Men det har gått över...tror jag.
Du är ju bara människa, eller hur?
Vi måste trycka det på en t-shirt.
Hej.
Jag reser i dag.
Jag ville bara säga hej då.
Vem är det?
Det var fel, Elise...det jag gjorde.
-Jag lät mig drivas med...tänkte inte. -Jag vet. Du gick hem till henne.
Jag vet inte vad jag ska säga.
-Jag önskar att vi hade fått chansen. -Vad betyder det?
Att din pappa inte beslutat att ni skulle resa.
Att inte min pappa gjort det möjligt. Jag önskar att vi hade fått chansen.
Vi har fått chansen. Jag kom ju tillbaka.
Det här var...bara tillfälligt.
Det skulle inte ha hänt.
-Jag har levt ett liv. Du vet inget om det. -Då har du ju en massa att berätta för mig.
-Jag älskar dig inte. -Det är inte sant.
Och du älskar inte mig. Du älskade mig för 20 år sen.
Det här är ödet, Jack. Du kom tillbaka och jag kom hit.
-Vi har fått en andra chans. -En chans att såra varandra igen.
Jag är ledsen att jag fick dig att tro på det, men det är inte ödet.
Det finns inget sånt.
Du har rätt.
Jag riggade lotteriet.
Vadå?
I kolonin sa de att nån skulle tillbaka. Jag bytte med nån som ville stanna.
Jag visste att du skulle vara äldre, men jag tog chansen...
Inget kunde stoppa mig från att komma tillbaka till dig.
Hade du inte kommit hit hade jag ändå hittat dig.
Jag inser att jag tänkte som ett barn.
För nu håller jag på att mogna. Tack ska du ha.
-Nej, Elise. -Släpp mig.
Kom igen! Jag vill bara prata med henne.
Din slemmiga jävel.
Du har bara gett oss elände. Håll dig borta från min dotter.
Jag är ledsen.
Jag lovar att jag inte ville ställa till nåt.
-Har du nycklarna, Louise? -Ja, trevlig resa. Vi hörs.
-Hej då, Jack. -Hej då, Louise.
Du...
-Kommer du? -Ja.
SEX MÅNADER SENARE
Jag vill att du tar tag i bidragen till koloniföretagen.
Vad hände angående barnens rättigheter?
-Det var det viktiga i mitt tal. -Vi har dem på vår sida nu.
Vi har inte tid med det. Vi måste fokusera på den romantiske rymdgrejen.
Det är bra för arbetarna. Din pappa var ju en pionjär.
Samma sak som vi sålt det senaste halvåret.
Du fixade nomineringen. Nu är det guvernör som gäller.
Om några år kanske vi hör små fötter i Vita Huset.
Vi jobbar på det, Roger. - Nej tack, kaffe ger fläckar på tänderna.
Kolla in! Är den inte underbar? Så retro. Det här gillar du.
Ja, för fan!
-Samtal till dig, mrs Lambert. -Helt hysteriskt, eller hur?
Kolla in det här.
Tjena, Jack! Läget, kompis? Är du anatomiskt korrekt?
-Ja, för fan! -Jag tror dig inte.
-Är allt som det ska? -Ja då. Jag behöver lite luft bara.
Kom hit... Wow!
Där är du ju. Goda nyheter.
-Vad är det här? -Louise har hittat en köpare.
-Du behöver bara skriva under. -Jag kan inte göra det.
Åh, du är upptagen med talet. Vi kan göra det i morgon.
Jag kan inte göra nåt av det här.
-Jag förstår inte. -Det här är inte rätt.
Det är inte jag. Jag vill inte sälja huset.
Jag vill inte hålla talet. Jag vill inte höra...små fötter i Vita Huset.
Roger skojade ju.
-Han är alltid steget före. -Jag har aldrig träffat honom. Finns han?
-Vad är det som händer, Jack? -Jag vill inte gå in igen.
-Okej, jag förstår. -Du förstår inte, Maggie.
Hjälp mig då. Det är en stor publik som väntar på dig.
Jag trodde jag ville det här. Men inte så här.
Jag borde ha sagt nåt.
-Men sen vi kom tillbaka har jag tänkt... -På den där tjejen.
Vi hade problem innan Elise kom in i bilden.
-Vi älskar varandra, Maggie. -Är vi inte kära i varandra?
Jag vet när det hände, men det vi hade i början är borta är bara jobb nu.
Vi är affärspartners.
Jag vet att jag inte är allt för dig, du är heller inte allt för mig.
-Jag hade andra förväntningar som ung. -Varför gjorde du inte det du ville?
Vi möttes i rätt tid. Vi blev förälskade.
-Jag förstår att saker förändras. -Ja, en del saker, men...
...det här.
Det skulle inte vara schyst mot dig att låtsas att jag är nån jag inte är.
Så det är slut?
Är det inte det?
-Ja? -Hej, jag söker Elise.
Det bor ingen Elise här.
-Hon bodde här med sin pappa, Hank. -Ja, Hank. Stackars kille.
Han dog för några månader sen.
Förlåt, visste du inte det?
Nej, det gjorde jag inte.
Tack ändå.
Hon har gått vidare. Hon fick till slut pengarna.
Hon flyttade till New Orleans.
Jag avundas dig. Du har din egen firma. Du är din egen chef.
-Du har lyckats hålla dig fri från skiten. -Fri? Fan heller.
Kom igen, vi har alla våra problem.
Om vi ska vara ärliga, så är det som när vi var unga.
Du dyker upp, ställer till med en massa oreda, och sen sticker du bara.
Du har rätt.
-Jag är ledsen. -Det är ingen fara.
Det är vad vi förväntar oss från dig.
-Tänker du berätta var hon bor? -Jag kör dig dit i morgon.
Det behöver du inte. Tack.
Där borta.
-Lycka till. -Tack.
Tack. Trevligt att ses igen.
-Hej, vad gör du här? -Jag tänkte kika in.
Jag har nånting till dig.
Vad är det?
Kära Liz. Du kommer antagligen inte se mig igen
men jag hoppas du läser det här och funderar igenom det noggrant.
Om jag kunde ta tillbaka det jag sagt, skulle jag det.
Jag hade fel om så mycket. Du hade rätt.
Jag har inte varit ärlig med vem jag är på länge.
Jag ville springa till dig och övertyga dig om att vara med mig.
Jag insåg att jag hade rätt om en sak.
Du måste leva ditt liv. Man är bara ung en gång.
Jag vill inte ta det från dig.
Gå ut och lev. Res, träffa folk.
Upptäck dig själv. Du kanske tänker att du redan vet vem du är.
Men det krävs att man går lite vilse för att verkligen veta.
Du ska veta att jag lämnat allt bakom mig. Min fru, min karriär.
Säg vad du måste. Nej, jag vill prata med dig.
Jag vill att du drar i lite trådar.
-Är du säker på det här? -Tvärsäker.
-Det är ju helt sjukt. -Se till att hon får det här.
Jag ska i väg på en resa. Jag tar en chans...precis som du gjorde.
Jag hoppas att det som är sant, förblir sant i evighet.
När du läser det här går jag ombord på ett koloniskepp.
Fem år ut, fem år tillbaka. Nedfrusen.
Inte så lång som din resa, men det var det jag fick tag på.
Jag kan nog inte vänta längre.
Jag förväntar mig inget av dig. Du kan hitta lyckan nån annanstans.
Men du ska veta att jag älskar dig. Jag har älskat dig sen vi träffades.
Jag kommer alltid att älska dig.
Om jag har tur och du känner samma sak om tio år
så väntar jag på dig utanför biografen där vi träffades.
Tills dess finns du i mina drömmar. Jack
Undertexter: Ordiovision