A harmadik napnak mindjárt vége,
de az ajánlatom még áll.
Én pedig eljöttem, hogy választ adjak.
Yemos most sincs itt veled.
Meghalt.
A város a tiéd, Sancus fia.
Annyit kérek, hogy kíméld meg népem, ahogy ígérted.
Ők erről nem tehetnek.
Bocsáss meg, Ilia!
Yemosnak igaza volt.
Róma lakóira nem sújt majd le haragom.
De nem bocsáthatok meg azoknak,
akik megszegték Sancus törvényeit.
Ersilia is készen áll.
Vigyétek el őket!
ROMULUS 2. ÉVAD 8. RÉSZ
Wiros is ott ült.
Miért őt választottad?
Beszélj!
Több alkalmad nem lesz rá.
Mert láttam benne valamit.
Mit?
Valamit, ami rád emlékeztetett.
Megingathatatlan isteni szívet,
mely ártatlan,
mentes jóságtól és gonoszságtól.
És te? Te is láttad azt, amiről Ersilia beszél?
Nem, uram, nem láttam.
És te?
Te nem felelsz?
Sancusnak csak egy fia van.
És te?
Sancusnak csak egy fia van.
Hallottad?
Tévedtél.
Akkor tisztátalan vagyok az isten szemében,
és úgy helyes,
ha megfizetek a tévedésemért.
Azok ölnek majd meg, akiket nővéreidnek hittél.
A testedből kutyák lakmároznak majd.
De előbb
végignézed, hogy az imposztor, akit helyettem szolgáltál, meghal.
Csak akkor mehetsz utána,
ha már úgy látom, hogy eleget szenvedtél.
Ki volt az az asszony?
Miféle asszony?
Az, amelyik őrségemmel dacolva
odalépett hozzád a Via Sacrán, és odaadta neked ezt.
Ő egy senki.
Ki ő?
- Ki ő? - A neve Laurentia.
Ő talált rám gyerekkoromban, és eladott rabszolgának.
Honnan szerezte ezt a takarót?
- Honnan szerezte? - Nem tudom!
Még sosem láttam!
Mondd meg az igazat!
A város a tiéd lett,
engem pedig láncra verettél.
Mi okom volna még hazudni?
Parancsot kaptam, hogy senkit ne engedjek be.
Sancus papnője vagyok.
Miért teszed ezt?
Mert jó voltál hozzám.
Megvédtél, pedig az ellenséged voltam.
Ersilia is ezt akarná, ebben biztos vagyok.
Mit tettek vele?
Nem tudom.
Azt sem tudom, hol tartják fogva.
Még segíthetsz rajta.
Segíthetek rajta.
Ersilia olyan, mint te.
Bár olyan bátor volnék, mint te!
Mégis itt vagy,
és azt teszed, ami helyénvaló.
Ha királyod elbukik, Róma felemelkedik.
Csak egy fegyverre van szükségem.
Meg akarod ölni Sancus fiát?
Segíts nekem megszökni.
Ersilia csakis így menekülhet meg.
Mi bajod, Ilia?
Lélegezz!
Mit akarsz?
Silvia nem mozdul a fia holtteste mellől.
Elrángassuk onnan erővel?
Silvia!
Fel kell kelned.
Innod kell.
Nem hagyhatom itt.
Nem viszi el innen senki.
Senki sem ér hozzá.
Megígéred?
Megígérem.
Mikor véreztél utoljára?
Tudod, mit jelent ez?
Az istenek megáldottak egy gyermekkel.
Sosem fohászkodtam gyermekért.
Talán az embered fohászkodott érte.
Egyél. Erősnek kell maradnod.
Megvárom, hogy rászánd magad,
aztán a királynőmmé teszlek.
Nem kell a megtiszteltetés.
Nem tudok már mit kezdeni vele.
Mondd hát, mit akarsz!
Minden kérésedet teljesítem.
Wiros haljon meg.
Azt akarom, hogy a fiam mellett égjen a máglyán.
Hol találtátok?
Az erdő mellett élek,
ami Cures és a latinok földjének határán van.
Az uram nem sokkal azelőtt halt meg.
A gyermeket
hallottad sírni?
Nem, uram.
Úgy aludt, mintha nem volna mitől félnie.
Abba a takaróba csavarták,
és sorsára hagyták.
Az éhség szörnyű átok. Megesett rajta a szívem.
Utána pedig
eladtad őt rabszolgának.
Ilyen a te szánalmad?
Nem tudtam etetni még egy éhes szájat.
Inkább legyen rabszolga, mint halott.
Így gondolkodtam.
Miért most?
Miért most adtad vissza neki a takarót?
Hogy megvédjem őt úgy, ahogy akkor.
És ha a szabinok királya
eljött hozzám és róla faggat engem,
akkor nem tévedtem.
Három csecsemőt vittek az erdőbe előttem.
Azt mondják, egyikük sem élte túl,
de csak kettőnek a holttestét találták meg.
A harmadik...
még életben lehet.
Ezt egyedül Sancus tudhatja.
Akkor kérdezzétek meg, van-e valahol valaki, aki rám hasonlít.
Valaki, akit én
fivéremnek nevezhetek.
Szükségünk van Ersiliára, uram.
Sancus csak vele hajlandó beszélni,
és közölni látomásait a jövőt illetően.
Hallgass! Mind az isten kiválasztottjai vagyunk!
Kíméld meg Ersilia életét,
és kérdéseidre
válasz kapsz majd.
Nincs szükségem egyikőtökre sem!
Ébredj, Róma királya!
Indulás! Lódulj!
Megállj!
Oldozzátok el!
Ma nem halsz meg.
Add meg neki a végtisztességet!
Miért nem ölted meg?
Korai lett volna.
Mondd meg, miért!
Vannak dolgok, amikről nincs tudomásod,
és amiket még én sem értek.
A fiam halott. Én csak ennyit tudok.
Egy rabszolgából miként lehet egy nép uralkodója?
Micsoda?
És ha Wiros más, mint a többi ember?
És ha ő is Sancus fia, mint én?
Mit beszélsz?
Talán az apám akarta azt, hogy rátaláljak.
Wiros nem a fivéred.
Wiros egy senki!
Öld meg Wirost,
és mindenestől a tiéd leszek.
A királynőd leszek.
Mi a legkorábbi emléked?
A sár
és a malacok bűze.
Előtte.
Előtte nincsen semmi.
Semmire sem emlékszel?
Miért faggatsz?
A takaró, amit attól az asszonytól kaptál...
Azt hittem, a szemem csap be, de...
Mire célzol?
Minden kiválasztott csecsemőt olyan takaróba csavartak.
Olyanba, amilyen nekem van...
és neked is.
A fivérem vagy, Wiros?
Ne válaszolj!
Nem tudhatnám, hogy egy fivér vagy egy ellenség szavait hallom-e.
Először nem voltam hajlandó elhinni, aztán
azt gondoltam, talán apám volt az, aki téged hozzám küldött.
Talán azért tette,
mert azt akarta, hogy többé ne legyek egyedül.
Biztosan kell tudnom.
Ugyanolyan próba elé állítalak, amilyet nekem is ki kellett állnom.
Éld túl!
Csak akkor fogom megtudni, hogy a fivérem vagy-e.
Az én... fivérem.
Azt hiszed, megmenekültél?
Amióta csak élek,
folyton a túlélésért küzdök.
Ezt is túl fogom élni.
Biztos vagy benne?
Ersilia mesélt nekem Titusról,
és láttam, hogy néz ránk Curesben.
Arra vágyott, ami köztünk volt.
Férfi vagy.
Abból, amit az évek során láttam,
úgy tűnik, te vagy a legerősebb férfi mind között.
Róma megmentéséhez
a legerősebb férfi nem elég,
és nem elég az igazság sem.
Jegyezd meg, amit mondok, Laurentia!
Az erdőben találtál engem,
ami Cures és a latinok földjének határán van.
Volt velem valami. Egy takaró.
Azt hiszed, egyetlen takaró megment a haláltól?
Ismerem a férfiak gyengeségeit,
és a királyokét is.
De ismerlek téged is,
és tudom, ki vagy valójában.
Hazudsz.
Egy senki vagyok,
ezért lehetek akárki.
Kotródj, boszorkány!
Lehetek rabszolga vagy király.
A Farkasasszony fia, és Sancusé is.
Titus király vér szerinti fivére.
De azelőtt az én fivérem voltál.
Mi ketten döntöttünk így,
de nem egy vérből vagyunk.
Számomra igaz volt,
és számodra is.
Elég!
- Csak áltatod magad. - Menj el!
Menj el!
Még ha sikerül is megölnöd Titust,
nem lesz megváltás
sem neked,
sem a gyermekednek.
Egyedül Róma a fontos.
Az, hogy mi lehetett volna, nem számít többé.
Sietned kell.
Miután megtetted, mit tenned kell,
szaladj, vissza se nézz!
Ha az isteneid segítségedre lesznek, talán nem is tudnak elfogni.
Atyámra számíthatsz.
Imádkozom majd azért, hogy felismerje benned a fiát.
Nyisd ki!
Még megmentheted őt.
Ki szól hozzám?
Sancus szolgája,
vagy Wiros felesége?
Emlékszel az utolsó éjszakára,
mielőtt a rómaiak beléptek az életünkbe?
A nővéreim és én megkérdeztük az istent, atyádat,
Cures legmagasabb dombján.
Azt mondtad, vérrel kössem magamhoz Rómát.
A testvéri vér az a kötelék,
ami a te ereidben és Wiros ereiben csörgedezik.
Ezt üzente Sancus.
Ha ez igaz,
Wiros a segítségem nélkül is megmenekül.
Hallgass rám!
- Tudom, nem bízol bennem. - Senkiben sem bízom!
Egyedül az istenek nem hazudnak,
és unom már a temérdek hazugságot, Ersilia.
Egyetlen igaz dologra vágyom csupán.
Állj ellen, Wiros!
Harcolj, Róma királya!
Állj ellen, Wiros!
Harcolj, Róma királya!
Állj ellen, Wiros!
Harcolj, Róma királya!
Mit képzeltél?
A farkasok kiszagolják a félelmet,
és te úgy bűzlesz a félelemtől,
mint amikor először találkoztunk.
Te voltál az én erőm,
a leheletem, a húsom, a vérem.
Próbáltalak megtagadni,
menekülni a bajtól, amit neked okoztam.
De a bőrömből nem bújhatok ki.
Felkészültem a halálra,
arra, hogy megszabaduljak a fájdalomtól.
Maradj velem, fivérem!
Nem akarok egyedül meghalni!
A fájdalmunk, miként szeretetünk is,
soha nem szűnik meg.
Nézz szembe a végzeteddel egyedül,
félelem nélkül!
Szabadítsátok ki!
Találkoztál a halállal.
A szemébe néztél,
mégis életben maradtál.
Te vagy Sancus elveszett fia.
Végre rád találtam,
fivérem.
Minden bűnötök megbocsáttatik.
Sancus éktelen haragra képes,
de mérhetetlen irgalomra is.
Cures és Róma
meg fogja ismerni egymást,
és bízni fognak egymásban.
Mostantól fogva
fivérem és én együtt uralkodunk majd népeink felett,
egységben,
ahogy az isten, atyánk,
kezdettől fogva kérte tőlem.
Két uralkodó,
akiket ugyanaz a vér köt össze.
Titus
és Wiros!
Éljenek soká a királyok!
Ne nevezzetek Wirosnak!
Fivérem!
Én alapítottam Rómát.
Amíg csak emlékem élni fog,
az emberek úgy hívnak majd,
hogy Romulus.
Éljenek soká a királyok!
Magyar szöveg: Olajos Ákos Iyuno