Vad har du gjort?
Du lät dem dö.
Du är Romulus.
Du borde ha räddat dem.
Låt min son vara!
Det finns en till här.
Ta honom inte ifrån mig!
Kungen är här!
Välkommen till vårt hem.
Min son Akilios ska försvara sin familj och sin stad.
Alla Roms barn är kallade till krig.
- Jag tar med mig den andre också. - Nej, Kossus är bara ett barn!
Kan du använda ett svärd, Kossus?
Vad är det för mening med att uppfostra ett barn som blir slav?
Kossus!
Du kan bestämma över våra liv, Wiros.
Men kom ihåg var du kommer ifrån.
Du vet inget, gamla kvinna. Ingen vet var jag kommer ifrån.
I strid visar alla sitt rätta jag.
De fega håller sig undan.
De djärva kastar sig på fiendens svärd.
Yemos är inte här i dag.
Om Yemos vill retirera och stanna i sin hydda-
-kom då ihåg att Wiros aldrig överger er.
För Gudarna har valt ut mig bland alla människor-
-och nu vill de att jag låter er möta den mest skräckinjagande av arméer.
Tro på mig-
-så kommer ni en dag att härska över alla folk.
Förbarma er över de ödmjuka-
-men utplåna de högmodiga från jordens yta!
Rom! Rom! Rom!
Han plundrade saltförrådet. Inget är längre heligt för honom.
Han insisterar på att strida för staden-
-och kommer att leda oss alla i döden.
Alla vill strida, Tarinkri. Folket är med Wiros.
För han utlovar seger. Jag kan inte lova något.
Gudinnan ville inte det här, Yemos.
Den här staden är inte vårt öde.
Bränn den, förstör den, rädda ditt folk.
Ta oss tillbaka till skogen. Där kan vi börja om igen.
- Bara du kan rädda oss. - Det räcker!
Du är vår kung, Yemos.
Du återvände från de dödas träsk för att rädda oss alla.
Men om inte du heller kan ge mig hopp-
-ser jag ingen mening med att hålla sig vid liv.
Är det så här latinarna gifter sig?
Utan guld och smycken?
- Gillar du det inte? - Jo, det gör jag.
Jag skulle inte byta det mot allt Titus guld.
Titus påstår sig vara Sancus son. Hur vet han det?
Alla sabinska kungar är gudens barn.
Han väljer dem, och han valde även Titus.
Hur då?
Hans mor var prästinna.
På sju år födde hon fyra barn.
Så fort de föddes...
...fördes de ut i skogen.
Det första dog av hunger. Det andra återfanns aldrig.
Det tredje slets i stycken av vargar.
Endast Titus överlevde.
Det var tecknet på att Sancus valt ut honom.
Älskade du honom som du säger att du älskar mig?
Nej, jag var bara hängiven honom.
Låg du med honom?
Nej.
Hos mig sökte han bara tröst i sin ensamhet.
Du måste trösta mig också.
Du är inte ensam.
Utan min bror är jag det.
När han ser hur du försvarade Rom kommer han också att återvända.
Han kommer att be om förlåtelse för att han inte trodde på dig.
Var hälsad, lille slavkung.
Jag bad att få träffa din bror också. Varför kommer du ensam?
- Vad vill du, Titus? - Bli inte arg.
Jag har kommit för att erbjuda dig frälsning.
Ni har tre dagar på er att kapitulera.
Ni blir mina undersåtar och er stad ska tillhöra Sancus.
Men om ni inte kapitulerar-
-kommer vi att förgöra Rom och ingen kommer att skonas.
Det sägs att du tror att du är en guds son-
-men att du gråter av rädsla-
-och klamrar dig fast vid dina prästinnor.
Du är en död man. Du förslavade en av Sancus prästinnor.
Du misstar dig. Jag ska göra henne till en kungs hustru.
En dödlig kan inte komma nära en jungfru vigd åt Gud.
Du vet väl att Sancus hämnd blir fruktansvärd?
Det vet jag.
Tre dagar.
Sen ska jag utplåna er stad.
Om vi öppnar stadens portar kommer Titus att skona alla.
Men vi kommer för alltid att vara hans slavar.
Om vi inte öppnar dem måste vi strida.
Beslutet ligger hos kungen-
-men jag går inte emot er vilja.
- Finns det hopp om seger? - Jag ber dig inte att hoppas, Maccus.
Jag frågar dig om du, som jag, är säker på att segra.
Om svaret är nej är det bättre att kapitulera omedelbart.
Jag vet att om vi strider med dig kommer du att vinna igen.
Jag tror också på dig, Wiros. Vi ska strida, och förbli fria.
Vad tycker du?
Varför ber du mig om råd, Wiros?
Den ende som kan råda dig finns inte i detta rum.
Jag behöver inte honom.
Du vet också att utan Yemos är du ingenting.
Din makt är beroende av honom.
Tänker någon av er som hon?
Bra.
Du har inte längre rätt att ingå i den romerska armén.
För bort henne.
Vi ska kämpa och vi ska vinna.
Wiros!
- Var är han? - Vad vill du honom?
- Det här är ditt fel, häxa! - Skyll inte på henne.
- Befria Ilia! - Det kan jag inte.
Hon ifrågasatte min auktoritet inför Rådet.
Släpp henne, annars får du ångra det!
Allt jag gör är för din skull också.
Du och jag är bröder, kom alltid ihåg det.
Slå mig, jag reagerar inte.
Prata med folket med mig.
Lita på mig, så ger jag dig segern.
Men om du gör något mot den här staden blir jag din fiende.
Jag litar inte på en man som jag inte känner.
Nu är det upp till mig.
Nu vet jag vad jag ska göra!
Berätta om min son.
Jag träffade honom inte. Nu är den andre den ende kungen.
Du sa att Yemos var en mäktig krigare.
Men han har inte längre någon makt i Rom.
Tycker du synd om honom?
Kanske har din frånvaro försvagat honom.
Han är inte stark nog att leva utan sin mor.
Vad behöver jag dig till?
Jag är din.
Du bestämmer vad du behöver mig till.
Du får inte hata mig.
Jag älskar min bror.
Men det finns inget mod i hans ögon nu.
Du har fattat ditt beslut. Varför vill du prata med mig?
Jag vill rädda Rom.
Jag vet att du också gör det.
Men vi grundade inte Rom för att se kvinnor och barn-
-bli bortsläpade i kedjor.
Jag ber till gudarna att de ska ge oss tur.
Jag vill inte ha böner. I morgon, inför vårt folk-
-ska du säga att en dödlig inte kan betvivla en guds ord-
-och du ska be om min förlåtelse.
Yemos har rätt.
Du vet inte längre vad du säger eller ens vem du är.
Jag vet inte om det Ersilia säger är sant.
Om gudarna valt ut mig att befalla eller om jag är av gudomlig härkomst.
Men om du tvivlar på mitt befäl-
-kommer andra också att tvivla.
Ett folk som måste strida har inte råd att tvivla.
Vill du att de ska tro att du är en gud?
De måste tro det, ja.
Du är ingen gud.
Om jag inte är det är staden förlorad.
Du bestämmer vad du vill tro.
Hur mycket tid gav du dem?
Tre dagar. Alltför lång tid för ett så enkelt beslut.
Låt mig bege mig till staden och prata med Yemos.
Jag ska berätta om dig.
Jag säger att du ska ta hand om hans folk.
Du har redan blivit lurad en gång. Han styr inte längre över något.
Även om det är så-
-vill jag påminna honom om vem han är...
...vilken härkomst han har och vad han kan göra för sitt folk.
- Älskar du honom så mycket? - Han är min son.
Jag låter dig besöka honom.
Du ger dig av i morgon.
Vänd dig om.
Säg igen att du är min.
Jag är din.
Se mig i ögonen när du säger det.
Jag är din.
Låt honom inte leda oss i döden.
Rädda ditt folk, Yemos.
Wiros!
Jag var respektlös mot dig inför dina soldater.
Jag tvivlade på dig och dina ord. För det ber jag om förlåtelse.
Från er alla, staden, och även dig, Yemos-
-eftersom du och Wiros är en gåva från ovan.
För ni är själva gudar på jorden.
Jag tvivlade på dig.
Men nu vet jag att bara ni två tillsammans-
-utgör stadens styrka.
Den här kvinnans gest är ett exempel för er alla.
Hon tvivlade på mig och nu skäms hon.
Ni kommer också att skämmas när ni tvivlar-
-och ni kommer att minnas hennes ord.
Ilia, se på ditt folk.
Ta tillbaka ditt svärd och höj det ihop med mitt!
Yemos, lyssna på Ilias ord.
Du och jag är starkare än gudarna.
Kom tillbaka, och höj ditt svärd mot våra fiender!
Med dessa svärd ska vi lämna minnet av en sådan fasa i deras hjärtan-
-att deras barns barn ska darra när de hör Roms namn!
- Rom! - Rom!
Rom! Rom! Rom!
Varför avböjde du hans fredsinvit?
Att tro att man är starkare än gudarna skapar inte fred.
Tvingade han dig att hålla talet?
Jag talade för dig, inte för honom.
Jag talade för att återförena er, starka och enade.
Jag dyrkar gudarna och älskar mitt folk.
Han dyrkar sig själv och älskar makt.
Det finns inget kvar som förenar oss.
Vad vill du göra?
Vi återvänder till skogen och gudinnan visar oss vägen.
Du lurar dig själv.
Vi valde väg när du grundade Rom.
Vi har inget annat.
Wiros ger inte upp.
I morgon gifter han sig med Ersilia. Förstår du vad det betyder?
Varför svika det vi drömde om?
Ilia...
Stopp!
Varför lämnade du kungens hem?
Varför sitta på en tron när folket har valt en annan kung?
Är det folket som väljer kungar?
Wiros har slavblod i ådrorna.
Men du har mitt blod, Numitors och Procas blod.
Även om folket har glömt måste du alltid minnas det.
Må gudarna välsigna dig, Silvia,
Min glädje över att se dig överträffas bara av din sons.
Jag är bara här för att Titus lät mig komma.
Jag sa att jag skulle övertala er att ge upp.
Du vet att vi aldrig ger upp. Snart ska vi hämnas din far.
Pratar du fortfarande om hämnd?
Amulius är död-
-och all min smärta finns fortfarande kvar inom mig.
Du må ha givit upp hämnden, men vi ger inte upp vår frihet.
Du visste inte vad en fri man var innan du träffade min son.
Men nu har jag lärt mig.
Den här staden är lika mycket min som hans.
Vi grundade den tillsammans.
Försvara den då ensam och dö med dem som vill dö!
Är det vad du vill ha? Livet?
För min del kan du ge dig av i kväll.
Titus ger även dig halsband och örhängen, som din mor.
Varför låter du honom tala så till dig?
Det är tomma ord, mor.
De sårar mig inte.
De kommer att leda dig i döden om du inte gör något.
Jag bryr mig inte om mitt liv.
Inte heller om mitt blod, eller Numitors och Procas.
Jag är här för att en gudinna valde mig.
Och jag ska göra det gudinnan ber mig om.
Vad är det?
När gryr det?
Om du fruktar gudarnas straff är det bäst att du slutar nu.
Det är inte gudarna som hindrar mig från att sova-
-utan rädslan för att vara ensam.
Du kommer aldrig att vara ensam.
Från och med i dag till döden-
-kommer Ersilia att vara där Wiros är.
När jag vandrade genom de mörka träsken-
-ännu vid liv, men tyngd av en dödssömn...
...skickade gudinnan mig visioner.
Jag såg liken av män och kvinnor ligga på Roms mark.
Jag såg Wiros på marken, och jag såg på honom och grät.
Från floden kom hon till mig.
Varghonan. Hon sa till mig:
"Det var du som dödade honom."
Jag hoppades att det var en döende mans feberyrsel-
-och jag pratade aldrig med någon om det.
Men i dag vet jag att jag hade fel.
För att rädda vårt folk...
...måste Wiros dö.
- Såg ni honom? - Nej.
Jag försökte övertala honom men utan framgång.
Lycka och ära!
Jag överger inte mitt folk.
Kom. Omfamna mig.
Jag visste att du skulle förstå.
Jag låter inte mitt folk dö för att följa en slav.
Om du tror att du är en gud, bevisa det.
Vad gör du, broder?
Jag höjer inte mitt svärd mot dig.
Då dör du utan att ens ha försvarat dig.
Sluta!
Det här kan inte vara vårt öde.
Ödet avgör vem som får leva.
Sluta!
Försvinn!
Vi är inga gudar, varken du eller jag.
Vad har du gjort?
Vad har du gjort?!
Släpp inte in någon.
Berätta för mig vem jag är. Du sa att du kände till min historia.
Jag måste få veta.
Jag måste ta reda på om jag är värdig att vara här.
Vi hittade dig i skogen. Du var pytteliten.
Inte mycket mer än en valp. Du var naken och smutsig.
Du åt som en hund, bet i köttet från kadaver.
Om någon kom nära revs och bets du.
De fångade dig med ett nät.
De kedjade fast dig i kylan.
De slog dig för att kuva dig...
...och till slut kuvades du.
Du växte upp, så lydig-
-och såg aldrig någon i ögonen.
Du överlevde våld och kränkningar.
Du var en slav utan familj och framtid.
Du blev kung.
Det sägs att du är den starkaste av män.
För att rädda Rom räcker inte den starkaste av män.
Sanningen räcker inte heller.
Det här är inte slutet.
En man är död.
För vissa av er är det en källa till ilska.
För andra är Yemos död bara rädsla och förtvivlan.
Det finns hat och misstro.
Döden finns i våra hjärtan.
Men om vi hade örnens vingar-
-skulle vi flyga över våra hem och se...
...att vi inte är ensamma.
Vi är många.
Vi är ett folk.
Så stig upp med era vingar-
-och se på allt vi byggde när vi stod enade.
Då kommer ni att känna att den här staden-
-inte bara tillhör en enda man, utan er alla.
Yemos är död men det är inte slutet på allt.
Lyssna på mig, vänner, och ta upp era vapen!
Inte av ilska, inte av hämnd-
-utan för att vi är starkare än smärta och död.
För att vi är Rom!
Jag har bestämt mig.
Öppna portarna.
Text: Lars H. Andersson Iyuno