Ce ai făcut?
I-ai lăsat să moară.
Tu eşti Romulus,
tu trebuia să-i salvezi.
Ajutor!
Lăsaţi-l în pace pe fiul meu!
Ce faceţi?
Vă rog, lăsaţi copiii să rămână cu noi!
Mai e unul aici!
Nu-l luaţi!
Regele e aici!
Bun venit în casa noastră!
Fiul meu, Akilios, îţi va apăra familia şi oraşul.
Toţi copiii Romei sunt chemaţi la război.
O să-l iau şi pe celălalt cu mine.
Nu, te rog, Kossus e încă un copil!
Ştii să mânuieşti o sabie, Kossus?
Ce rost are să creşti un copil care va deveni un sclav?
Kossus!
Tu ai dreptul să decizi asupra vieţilor noastre, Wiros,
dar aminteşte-ţi de unde vii!
Nu ştii nimic, bătrâno.
Nimeni nu ştie de unde vin eu.
În luptă,
fiecare om îşi arată adevărata natură,
cei laşi rămân în urmă,
cei curajoşi se aruncă spre armele inamicilor.
Yemos
nu e alături de noi azi.
Dacă Yemos preferă retragerea şi să stea în casa lui,
amintiţi-vă că Wiros nu vă va abandona niciodată,
pentru că zeii m-au ales pe mine, dintre toţi oamenii.
Şi acum m-au ales pe mine să vă pun o armată înfricoşătoare la picioare.
Credeţi în mine.
Şi vă promit că, într-o bună zi, veţi stăpâni toate popoarele.
Veţi avea milă de cei umili,
dar pe cei mândri îi veţi face una cu pământul!
Roma! Roma! Roma!
A luat sarea zeiţei,
nu mai recunoaşte nimic din ceea ce e sacru,
insistă să luptăm pentru oraş, dar ne conduce pe toţi la moarte.
Toată lumea vrea să lupte, Tarinkri,
oamenii îl susţin pe Wiros,
pentru că le-a promis victoria.
Eu nu am ce promisiune să vă fac.
Zeiţa nu a dorit asta, Yemos.
Oraşul acesta nu e destinul nostru.
Arde-l,
distruge-l, salvează-ţi oamenii,
du-ne înapoi în pădure.
Vom lua totul de la început.
Doar tu ne poţi salva.
Încetează!
Tu eşti regele nostru, Yemos.
Te-ai întors din mlaştinile morţii ca să ne salvezi,
dar, dacă nu poţi să-mi redai speranţa,
atunci, pot spune
că nu mai are rost să trăiesc.
Aşa se căsătoresc latinii?
Fără aur şi bijuterii?
Nu îţi place?
Ba da.
Nu aş schimba-o pentru tot aurul lui Titus.
Titus pretinde că e fiul lui Sancus.
De unde ştie acest lucru?
Toţi regii sabini sunt fiii zeului.
El îi alege
şi el l-a ales pe Titus.
Cum?
Mama lui a fost preoteasă.
În şapte ani a născut patru copii.
Imediat ce se năşteau,
erau duşi în pădure.
Primul a murit de foame,
al doilea nu a mai fost găsit,
al treilea a fost sfâşiat de lupi,
dar Titus a supravieţuit.
Acesta a fost semnul că Sancus l-a ales pe el.
Pe el l-ai iubit aşa cum spui că mă iubeşti pe mine?
Nu.
Dar i-am fost devotată.
- Te-ai culcat cu el? - Nu.
De la mine voia doar alinare
atunci când se simţea singur.
Şi eu am nevoie de alinare.
Tu nu eşti singur.
Fără fratele meu sunt singur.
Când va vedea cum aperi Roma, şi el se va întoarce la tine
şi îţi va cere iertare, pentru că nu a crezut în tine.
Salutare,
micuţ rege sclav!
Am cerut să-l văd şi pe fratele tău.
De ce ai venit singur?
Ce vrei, Titus?
Nu te înfuria.
Am venit să vă ofer salvarea.
Aveţi trei zile ca să vă predaţi.
Veţi fi supuşii mei
şi oraşul vostru va fi dedicat lui Sancus.
Totuşi, dacă nu vă predaţi,
vom distruge Roma şi nimeni nu va fi cruţat.
Se spune că eşti fiul unui zeu,
dar plângi de frică la pieptul preoteselor tale.
Eşti un om mort.
Ai transformat o preoteasă a lui Sancus într-o sclavă.
Acum tu eşti cel care greşeşte.
O s-o transform în soţia unui rege.
Un muritor de rând
nu se poate apropia de o fecioară care serveşte un zeu.
Ştii că răzbunarea lui Sancus va fi îngrozitoare?
Ştiu.
Ai trei zile la dispoziţie,
apoi voi distruge oraşul tău.
Dacă deschidem porţile oraşului, Titus va cruţa vieţile tuturor,
dar vom fi întotdeauna sclavii săi.
Dacă nu le deschidem, trebuie să luptăm.
Decizia e a regelui,
dar nu voi lua o hotărâre împotriva voinţei voastre.
Avem vreo speranţă să învingem?
Eu nu îţi cer să speri, Maccus,
te întreb dacă, la fel ca mine, eşti sigur de victorie.
Dacă răspunsul e nu,
e mai bine să ne predăm imediat.
Eu ştiu că, dacă luptăm alături de tine, vom învinge din nou.
Şi eu cred în tine, Wiros. Vom lupta
şi vom rămâne liberi.
Tu ce crezi?
De ce îmi ceri mie sfatul, Wiros?
Singura persoană care te poate sfătui nu este în această încăpere.
Nu am nevoie de el.
Ştii şi tu că fără Yemos nu însemni nimic.
Puterea ta depinde de el.
Mai sunt şi alţii care gândesc la fel?
Bine.
Nu mai ai dreptul să faci parte din armata romană. Luaţi-o de-aici!
Vom lupta
şi vom învinge!
Wiros!
- Unde este? - Ce vrei de la el?
- E numai vina ta, vrăjitoareo! - Nu o învinovăţi pe ea.
Dă ordin ca Ilia să fie eliberată!
Nu, mi-a pus autoritatea la îndoială în faţa Consiliului.
Elibereaz-o sau vei regreta!
Tot ce faci tu pot face şi eu pentru tine.
Tu şi cu mine suntem fraţi.
Să-ţi aminteşti mereu acest lucru!
Loveşte-mă!
Nu voi reacţiona!
Vorbeşte-le oamenilor alături cu mine,
oferă-le încrederea ta,
iar eu îţi voi oferi victoria.
Dar, dacă faci ceva împotriva oraşului,
voi fi inamicul tău.
Nu pot avea încredere într-un om pe care nu-l cunosc.
Acum totul depinde de mine.
Acum ştiu ce e de făcut!
Spune-mi câte ceva despre fiul meu!
Nu l-am întâlnit.
Acum celălalt e singurul rege.
Mi-ai spus că Yemos e un războinic neînfricat,
dar nu mai are putere în Roma.
Ţi-e milă de el?
Poate că absenţa ta l-a făcut slab.
Nu e suficient de puternic să trăiască fără mama lui.
Eu de ce am nevoie de tine?
Eu sunt a ta,
tu decizi pentru ce ai nevoie de mine.
Nu trebuie să mă urăşti,
îmi iubesc fratele,
dar acum nu mai văd curaj în privirea lui.
Ai luat deja o decizie.
De ce vrei să mai vorbeşti cu mine?
Vreau să salvez Roma.
Ştiu că şi tu vrei asta.
Nu am construit Roma ca să vedem femei şi copii în lanţuri.
O să mă rog zeilor să fie de partea noastră.
Nu am nevoie de rugăciuni.
Mâine, în faţa oamenilor noştri,
vei spune că un muritor nu poate pune la îndoială cuvintele unui zeu
şi mă vei implora să te iert.
Yemos are dreptate.
Nu mai eşti cel care spui că eşti, nici măcar cel care eşti cu adevărat.
Nu ştiu dacă tot ce spune Ersilia e adevărat,
dacă zeii m-au ales să conduc sau dacă sunt fiul unui zeu,
dar, dacă te îndoieşti de deciziile mele,
o vor face şi alţii.
Un popor care merge la luptă nu-şi permite să aibă îndoieli.
Vrei ca ei să creadă că eşti un zeu, Wiros?
Da, trebuie ca ei să creadă asta.
Tu nu eşti un zeu.
Dacă nu sunt,
oraşul acesta e deja mort.
Tu decizi ce vrei să crezi.
Cât timp le-ai oferit?
Trei zile.
Prea mult pentru o decizie aşa de simplă.
Lasă-mă să intru în oraş
şi să vorbesc cu Yemos.
O să-i vorbesc despre tine,
o să-i spun că vei avea grijă de oamenii lui.
Te-ai mai amăgit o dată,
el nu mai e la conducere.
Chiar dacă e aşa,
lasă-mă să-i amintesc cine este, din ce familie vine
şi ce mai poate face pentru oamenii lui.
Îl iubeşti aşa de mult?
E fiul meu.
O să te las să mergi la el.
O să te duci mâine.
Întoarce-te!
Spune-mi din nou că eşti a mea!
Sunt a ta.
Spune-o uitându-te în ochii mei!
Sunt a ta!
- Nu-l lăsaţi să ne conducă la moarte. - Salvează-ţi oamenii, Yemos!
Wiros!
Am fost nerespectuoasă cu tine în faţa soldaţilor tăi,
m-am îndoit de cuvintele tale.
Pentru asta îmi cer iertare
de la voi toţi, de la întreg oraşul.
Şi de la tine, Yemos,
pentru că tu şi Wiros sunteţi un dar pe care l-am primit de la Ceruri,
pentru că voi doi sunteţi zei pe pământ.
M-am îndoit de tine,
dar acum ştiu că voi doi, împreună, sunteţi puterea acestui oraş.
Gestul acestei femei este un exemplu pentru toţi.
Ea s-a îndoit de mine, dar acum se ruşinează,
aşa cum vă veţi ruşina şi voi când veţi avea îndoieli
şi vă veţi aminti cuvintele sale.
Ilia,
uită-te la oamenii tăi!
Acum ia-ţi sabia şi ridic-o alături de mine!
Yemos,
ascultă cuvintele lui Ilia.
Noi doi suntem mai puternici decât zeii.
Întoarce-te şi ridică sabia împotriva inamicilor noştri!
Cu aceste săbii vom lăsa amintiri înfricoşătoare în inimile lor,
că până şi nepoţii lor vor tremura când vor auzi numele Romei!
Roma! Roma! Roma!
De ce ai refuzat gestul lui de pace?
Să te crezi mai puternic decât zeii nu va aduce pacea.
Te-a forţat să ţii acel discurs?
Am vorbit pentru tine, Yemos, nu pentru el.
Am vorbit ca să vă aduc împreună, puternici şi uniţi.
Eu îi venerez pe zei şi îmi iubesc oamenii,
el se venerează pe el însuşi şi iubeşte puterea.
Nu ne mai uneşte nimic.
Ce vrei să facem?
Să ne întoarcem în pădure.
Zeiţa ne va arăta calea.
Te amăgeşti, Yemos.
Ne-am ales calea când aţi întemeiat Roma.
Nu avem nimic altceva.
Wiros nu va renunţa.
Mâine se va căsători cu Ersilia. Ştii ce înseamnă asta?
De ce să ne trădăm visul?
Ilia!
Opreşte-te!
De ce ai plecat din casa regelui?
Ce rost are să stai pe tron, dacă oamenii au ales un alt rege?
Oamenii aleg regele?
Prin venele lui Wiros curge sângele unui sclav,
dar tu ai sângele meu, sângele lui Numitor, al lui Proca.
Chiar dacă poporul uită, tu trebuie să-ţi aminteşti întotdeauna.
Fie ca zeii să te binecuvânteze, Silvia.
E o bucurie să te revăd.
Sunt aici doar pentru că Titus mi-a permis să vin,
i-am spus că vă voi convinge să vă predaţi.
Tu ştii că nu ne vom preda niciodată.
În curând, tatăl tău va fi răzbunat.
Tu încă vorbeşti de răzbunare?
Amulius a murit,
dar durerea mea e încă vie.
Poate că tu ai renunţat la răzbunare, dar noi nu vom renunţa la libertate.
Tu nu ştiai ce înseamnă să fii liber până nu l-ai întâlnit pe fiul meu.
Dar acum am învăţat.
Oraşul acesta este al meu aşa cum este şi al lui.
L-am întemeiat împreună.
Atunci, apără-l singur. Mori alături de cei ce vor să moară!
Asta vrei tu?
Viaţa?
În ceea ce mă priveşte, poţi pleca în seara asta.
Titus îţi va da coliere şi cercei,
aşa cum face cu mama ta.
De ce îl laşi să-ţi vorbească aşa?
Sunt cuvinte goale, mamă,
nu mă rănesc deloc.
Îţi vor aduce moartea, dacă nu faci ceva în privinţa asta.
Nu-mi pasă de viaţa mea, mamă.
Nu-mi pasă de sângele meu,
de al lui Numitor sau de al lui Proca.
Sunt aici pentru că zeiţa m-a ales pe mine.
Voi face tot ce-mi cere ea.
Ce este?
Cât mai e până în zori?
Dacă te temi de pedeapsa zeilor, putem să oprim totul acum.
Nu zeii nu mă lasă să dorm,
ci teama de a fi singur.
Nu vei fi niciodată singur.
De acum şi până la moarte, unde va fi Wiros, acolo va fi şi Ersilia.
Când am fost pierdut prin mlaştinile întunecate,
încă viu, dar copleşit de somnul morţii,
zeiţa mi-a trimis viziuni.
Am văzut cadavre de bărbaţi şi femei pe pământul Romei,
l-am văzut pe Wiros la pământ,
m-am uitat la el şi am plâns.
Şi apoi, din apele râului, ea a venit spre mine.
Lupoaica.
Ea mi-a spus:
"Tu eşti cel care l-a ucis!"
Am sperat că era delirul unui om pe moarte.
Nu am vorbit cu nimeni despre asta.
Dar astăzi ştiu că m-am înşelat.
Ca să salvăm oamenii Romei,
Wiros trebuie să moară.
L-aţi văzut?
Nu l-am văzut.
Am încercat să-l conving, dar fără succes.
Fericire şi glorie!
Nu-mi voi abandona oamenii.
Vino aici!
Îmbrăţişează-mă!
Ştiam că vei înţelege până la urmă.
Nu-mi voi lăsa oamenii să moară, urmând în luptă un sclav.
Dacă tu crezi că eşti un zeu, dovedeşte-o!
Ce faci, Yemos?
Nu-mi voi ridica sabia împotriva ta.
Atunci, vei muri fără să te fi apărat.
Încetează!
Acesta nu poate fi destinul nostru.
Destinul va decide care dintre noi va trăi!
Încetaţi!
Pleacă!
Nu suntem zei
nici tu, nici eu.
Ce ai făcut?
Nu lasă pe nimeni să intre.
Spune-mi cine sunt eu.
Ai spus că îmi ştii povestea vieţii.
Trebuie să ştiu.
Trebuie să aflu dacă sunt demn să fiu aici.
Te-am găsit în pădure,
erai foarte mic,
mai slab decât un pui de lup,
erai gol şi murdar,
mâncai precum un câine,
muşcai carnea de pe hoituri,
dacă cineva se apropia de tine,
muşcai şi zgâriai.
Te-au prins cu o plasă,
te-au pus în lanţuri şi te-au lăsat în frig,
te-au bătut, ca să te îmblânzească,
iar în final aşa s-a întâmplat.
Aşa ai crescut,
foarte ascultător,
nu priveai pe nimeni în ochi.
Ai supravieţuit abuzurilor şi violenţei.
Ai fost un sclav
fără familie
şi fără viitor.
Dar ai devenit rege.
Eşti cel mai puternic dintre oameni, dacă pot să spun aşa.
Ca să salvez Roma,
nu e suficient să fiu cel mai puternic dintre oameni
şi nici adevărul nu e suficient.
Acesta nu este sfârşitul.
Un om a murit.
Pentru mulţi dintre voi, acesta e un motiv de furie,
pentru alţii, moartea lui Yemos înseamnă frică şi disperare.
Există ură,
există neîncredere
şi moarte în inimile noastre.
Dar, dacă am avea aripile unui vultur,
am putea zbura deasupra caselor noastre şi am vedea
că nu suntem singuri.
Suntem mulţi,
suntem un popor.
Aşa că întindeţi-vă aripile
şi priviţi la tot ce am construit cât timp am fost uniţi,
apoi veţi simţi că acest oraş nu aparţine unui om, ci e al tuturor.
Yemos e mort,
dar acesta nu e sfârşitul.
Ascultaţi-mă, prieteni!
Luaţi-vă armele!
Nu din furie, nu din răzbunare,
ci pentru că suntem mai puternici decât durerea
şi mai puternici decât moartea.
Pentru că noi suntem Roma!
Am luat o decizie.
Deschideţi porţile!
Aţi urmărit serialul ROMULUS Seria II, episodul 7